ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року 
м. Київ
справа № 814/1165/17
адміністративне провадження № К/9901/775/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Стародуба О.П., 
суддів - Єзерова А.А., Кравчука В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 (судді - Домусчі С.Д., Коваль М.П., Кравець О.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру України у Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:
визнати протиправними дії відповідача щодо повернення їй супровідним листом від 07.12.2016 №К-6222/6-16-СГ матеріалів, які були додані до клопотання від 30.09.2016 про безоплатну приватизацію земельної ділянки, на доопрацювання;
зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 30.09.2016 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення загальної площею 103,1161 га, кадастровий номер №4824585000:02:000:0524, що розташована в межах території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (за межами населених пунктів).
Судами попередніх інстанцій встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 №898-р «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції» з метою забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру і обласним та Київській міській державним адміністраціям за участю органів місцевого самоврядування доручено визначити протягом місяця на території відповідної області та м. Києва земельні ділянки для відведення учасникам антитерористичної операції та сім`ям загиблих учасників антитерористичної операції.
Наказом відповідача від 03.06.2016 №79 визначено перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані учасникам антитерористичної операції, до якого включено в тому числі землі Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. (а.с. 28 - 29)
03.10.2016 засобами поштового зв`язку позивач направила до Головного управління Держгеокадастру України у Миколаївській області заяву від 30.09.2016, в якій просила надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га. за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення загальної площею 103,1161 га, кадастровий номер 4824585000:02:000:0524, що розташована в межах території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (за межами населених пунктів). (а.с. 7 - 8)
До заяви апелянт додала копію паспорта та довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, копію інформаційної довідки від 05.09.2016 №67329421, копію витягу від 12.09.2016 №НВ-4802515532016, графічні матеріали.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення заява позивача та додані до неї документи отриманні відповідачем 11.10.2016. (а.с. 9)
За результатами розгляду поданої заяви та доданих до неї документів, відповідач листом  №К-6222/6-16-СГ від 07.12.2016 повернув позивачу зазначені матеріали на доопрацювання. (а.с. 11)
Підставою для повернення матеріалів стало те, що бажана земельна ділянка включена до переліку  земельних ділянок, які призначені для відведення у власність учасника АТО у межах норм безоплатної приватизації згідно наказу Головного управління Держгеокадастру України у Миколаївській області від 03.06.2016 №79.
Вважаючи вказані дії відповідачів протиправними, позивач звернулась до суду з цим позовом.
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідачем протиправно не розглянуто належним чином її заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та повернуто документи на доопрацювання. Вважає, що відповідач при здійсненні своїх повноважень не дотримався встановленого законом порядку, не розглянув у передбачений ч. 7 ст. 118 Земельним кодексом України місячний строк її заяву з наданням дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надання мотивованої відмови у його наданні. Наголошує, що повернення матеріалів на доопрацювання не передбачено чинним законодавством, а дії відповідача стали на перешкоді реалізації її права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.07.2017 в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 скасовано постанову суду першої інстанції, позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру України у Миколаївській області щодо повернення позивачу заяви щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, розташованої в межах території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області.
Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру України у Миколаївській області розглянути заяву позивача від 30.09.2016, надіслану засобами поштового звязку 03.10.2016, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, розташованої в межах території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що земельна ділянка, зазначена позивачем у клопотанні від 30.09.2016, відповідно до наказу відповідача від 03.06.2016 визначена для відведення учасникам антитерористичної операції та сім`ям загиблих учасників антитерористичної операції, і зазначена обставина є підставою для відмови у наданні дозволу позивачу внаслідок невідповідності місця розташування бажаної земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. При цьому позивач не позбавлена права повторно звернутись до відповідача, надати всі необхідні документи для отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та обрати вільну земельну ділянку.
Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 30.06.2016 задоволенню не підлягають, оскільки дане клопотання вже розглянуто відповідачем відповідно до вимог Земельного кодексу України, та позивач повідомлена про результати його розгляду.
Скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи нову про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, за приписами ч. 7 ст. 118 ЗК України, може прийняти два рішення - про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або  вмотивоване рішення про відмову у наданні такого дозволу. Повернення заявнику документів на доопрацювання не передбачено нормами Земельного кодексу України, зокрема ч. 7 ст. 118. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача стосовно повернення матеріалів на доопрацювання та про помилковість висновків суду першої інстанції щодо вчинення відповідачем дій, які передбачені законом.
З ухваленим у справі рішенням суду апеляційної інстанції не погодився відповідач, звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.
В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що така відмова узгоджується з підставами, встановленими ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, а саме - підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. При цьому посилається на те, що діючим законодавством не передбачено вимог до змісту та форми такої відмови.
Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Так, відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Згідно частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зацікавлена особа, надавши весь необхідний пакет документів має правомірні очікування щодо розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
В ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачем до відповідача подано заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення їй спірної земельної ділянки у власність, недоліків щодо неналежного оформлення заяви чи доданих до неї документів відповідачем не встановлено, у зв`язку з чим підстави для повернення документів на доопрацювання були відсутні, за результатами розгляду заяви позивачу надано відповідь у формі листа, проте вказана відмова не є мотивованим, правомірним та прийнятим відповідно до вимог чинного законодавства рішенням про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову.
Щодо посилань відповідача в обґрунтування касаційної скарги на те, що лист є належною формою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою колегія суддів виходить з наступного.
Пунктом 9 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 передбачено, що Держгеокадастр в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів Мінагрополітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.
Згідно з п. 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затв. наказом Держгеокадастру від 15.10.2015 №600 (яка була чинна на момент розгляду відповідачем клопотання щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки), накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.
Таким чином, висновки ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, наведені у листі від 07.12.2016 №К-6222/6-16-СГ мали бути оформлені відповідним наказом.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах Верховного Суду від 28.05.2020 (справа №813/1949/16), від 14.08.2020 (справа №815/6699/17), від 24.06.2021 (справа №816/1333/17) та від 08.07.2021 (справа №804/804/17) і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від зазначеної правової позиції.
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскільки при ухваленні судового рішення суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допустив, тому суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
п о с т а н о в и в :
Касаційні скарги Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
О.П. Стародуб
А.А. Єзеров
В.М. Кравчук