ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року	Львів	Справа № 380/10158/20 пров. № А/857/10981/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:     Кардаш В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Департаменту містобудування Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року, головуючий суддя - Клименко О.М., ухвалене у м. Львові, повний текст якого складено 27.04.2021 у справі за адміністративним позовом Приватного нотаріуса ОСОБА_1 до Департаменту містобудування Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - КП «Адміністративно-технічне управління», про скасування вимоги та наказу,

                                                        В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2020 року позивач - Приватний нотаріус ОСОБА_1. звернулася в суд з позовом до Департаменту містобудування Львівської міської ради, в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 17 грудня 2020 року просила визнати протиправною та скасувати вимогу Департаменту містобудування Львівської міської ради № 23/Р-1-1996 від 13 жовтня 2020 року про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм (вивісок) на зовнішній поверхні будинку за адресою: м. Львів, вул. Рубчака, 5; визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради № 262 від 04.11.2020 року про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вивіска нею встановлена у відповідності із п. 8 Положення про вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса та здійснення контролю за організацією нотаріальної діяльності, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.03.2011 року № 888/5. Будь-які вимоги про демонтаж вивісок, які розміщені відповідно до вимог чинного законодавства є перешкоджанням у здійсненні нотаріусом професійної діяльності і прямим порушенням законодавства України. Вказує, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року, яке набрало законної сили встановлено, що вивіска за адресою робочого місця приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_1. встановлена у відповідності до вимог чинного законодавства. Вважає, що вимога Департаменту містобудування Львівської міської ради про демонтаж самовільно встановленої малої архітектурної форми (вивіски) на зовнішній поверхні будинку за адресою: м.Львів, вул.Рубчака, 5 та наказ про демонтаж є протиправними та підлягають скасуванню.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправною та скасовано вимогу Департаменту містобудування Львівської міської ради №23/Р-1-1996 від 13 жовтня 2020 року; визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради №262 від 04.11.2020 року «Про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм (вивісок)».
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Департамент містобудування Львівської міської ради оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вивіска позивачкою встановлена самовільно, з порушенням Порядку розміщення малих архітектурних форм (вивісок) у м. Львові, який затверджений рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №1025 від 11.11.2016 року. Апелянт також вказує, що врахування обставин та висновків, що встановлені в рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 209 року у справі №1340/5643/18 без дослідження нових обставин, що виникли після прийняття рішення у цій справі спричинило прийняття судом недослідженого, необ`єктивного та необґрунтованого рішення.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року клопотання Департаменту містобудування Львівської міської ради про залучення до участі в справі в якості третьої особи - задоволено та залучено до участі у справі №380/10158/20 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - КП «Адміністративно-технічне управління».
В судовому засіданні представники відповідача та третьої особи підтримали подану апеляційну скаргу, вважають оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримали доводи, зазначені у апеляційній скарзі.
Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та третьої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та здійснює нотаріальну діяльність за адресою: м. Львів, вул. Рубчака, 5.
13 жовтня 2020 року Департамент містобудування Львівської міської ради скерував на адресу приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_1. вимогу №23/Р-1-1996, у якій зазначив про порушення вимог «Порядку розміщення малих архітектурних форм (вивісок) у м. Львові», затвердженого рішенням виконкому від 11.11.2016 року №1025, а саме: самовільно встановлено малу архітектурну форму (вивіску) на зовнішній поверхні будинку за адресою вул. Рубчака, 5, у якої відсутній паспорт малої архітектурної форми (вивіски) та лист уповноваженого органу на відповідність. Запропоновано добровільно демонтувати самовільно встановлену конструкцію в термін до 27 жовтня 2020 року (а.с. 11-12).
04.11.2020 року Департаментом містобудування Львівської міської ради винесено Наказ №262 «Про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм (вивісок)», в якому зазначено про необхідність демонтувати вивіски, розміщені за адресою: м. Львів, вул. Рубчака, 5 (а.с. 52).
Зі змісту даного наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради слідує, що підставою прийняття рішення щодо демонтажу вивіски стало порушення позивачкою вимог «Порядку розміщення малих архітектурних форм (вивісок) у м. Львові», затвердженого рішенням виконкому від 11.11.2016 року №1025.
Не погоджуючись із вимогою №23/Р-1-1996 від 13 жовтня 2020 року та наказом №262 «Про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм (вивісок)» від 04.11.2020 року, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що приватний нотаріус є уповноваженою державою фізичною самозайнятою особою, яка не має і не може мати статусу фізичної особи-підприємця, і на якого не може поширюватися дія Закону України «Про рекламу» та Порядку розміщення малих архітектурних форм (вивісок) у м. Львові, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 11.11.2016 року №1025. Відповідачем не спростовано доводів позивача щодо відсутності правових підстав для прийняття спірної вимоги №23/Р-1-1996 від 13 жовтня 2020 року та наказу №262 «Про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм (вивісок)» від 04.11.2020 року.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Закон України від 03.07.1996 року № 270/96-ВР «Про рекламу» (далі - Закон № 270/96-ВР) визначає засади рекламної діяльності в Україні, регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами.
За приписами статті 2 Закону № 270/96-ВР цей Закон регулює відносини, пов`язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України. Дія цього Закону не поширюється на відносини, пов`язані з розповсюдженням інформації, обов`язковість розміщення та оприлюднення якої визначено іншими законами України. Дія цього Закону не поширюється на оголошення фізичних осіб, не пов`язані з підприємницькою діяльністю.
Згідно з частиною шостою статті 9 Закону № 270/96-ВР вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.
Частиною першою статті 16 Закону № 270/96-ВР визначено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2003 року № 2067, спеціальні конструкції - тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та неназемні (повітряні), плоскі та об`ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами; вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.
Пунктом 2 Типових правил визначено, що спеціальні конструкції - тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та не наземні (повітряні), плоскі та об`ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами.
Згідно з пунктом 3 Типових правил зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.
Згідно з пунктом 1.4 «Порядку розміщення малих архітектурних форм (вивісок) у м. Львові», затвердженого рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради 11.11.2016 року №1025, порядок є обов`язковим для виконання всіма підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності та відомчої належності, а також фізичними особами підприємцями, які встановлюють малі архітектурні форми (вивіски) у м. Львові.
Водночас, відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425-XII (далі - Закон № № 3425-XII) нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Підпунктом 14.1.226 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
За приписами частини четвертої статті 3 Закону № 3425-XII нотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об`єднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім викладацької, наукової і творчої діяльності.
Відтак, враховуючи наведені вище положення, приватний нотаріус є уповноваженою державою фізичною самозайнятою особою, яка не має і не може мати статусу фізичної особи-підприємця, і на якого не може поширюватися дія Закону № 270/96-ВР та Типових правил.
За приписами статті 25 Закону № 3425-XII приватний нотаріус може здійснювати нотаріальну діяльність лише за наявності акта про сертифікацію робочого місця (контори) приватного нотаріуса або рішення суду, яке набрало законної сили, яким визнано незаконним акт про відмову у сертифікації робочого місця (контори) приватного нотаріуса.
З наведеною нормою кореспондується обов`язок визначений пунктом 8 Положення про вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса та здійснення контролю за організацією нотаріальної діяльності, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23 березня 2001 року № 888/5, відповідно до якого біля входу у приміщення повинна знаходитись інформаційна вивіска, що ідентифікує робоче місце (контору) приватного нотаріуса.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24 листопада 2020 року у справі №640/20482/18.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що доводи відповідача щодо порушення позивачкою Порядку розміщення малих архітектурних форм (вивісок) у м. Львові, який затверджений рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 1025 від 11.11.2016, а саме: самовільно встановлено малу архітектурну форму (вивіску) на зовнішній поверхні будинку за адресою вул. Рубчака, 5, у якої відсутній паспорт малої архітектурної форми (вивіски) та лист уповноваженого органу на відповідність, є помилковими.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                    П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту містобудування Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі №380/10158/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повний текст постанови складено 10.09.2021 року.