Ухвала
 
28 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 367/1801/16-ц
 
провадження № 61-11924ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,                 Черняк Ю. В.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ірпінської дільниці Києво-Святошинської філії по експлуатації газового господарства Приватного акціонерного товариства «Київоблгаз», Києво-Святошинської філії по експлуатації газового господарства Приватного акціонерного товариства «Київоблгаз», Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Ірпінської дільниці Києво-Святошинської філії по експлуатації газового господарства Приватного акціонерного товариства «Київоблгаз»                             (далі - Ірпінська дільниця Києво-Святошинської філії по експлуатації газового господарства ПрАТ «Київоблгаз»), Києво-Святошинської філії по експлуатації газового господарства Приватного акціонерного товариства «Київоблгаз» (далі - Києво-Святошинська філія по експлуатації газового господарства ПрАТ «Київоблгаз»), Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» (далі - ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз»; у подальшому назву було змінено на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз»;                                        далі - АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз») про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди і, уточнивши позовні вимоги, просив суд: зобов`язати Ірпінську дільницю Києво-Святошинської філії по експлуатації газового господарства                             ПрАТ «Київоблгаз», ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» терміново відновити подачу газу до належних йому 2/3 частин будинку АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідачів                         у подальшому не чинити йому перешкод у подачі газу до його частини будинку; стягнути з відповідачів на свою користь солідарно відшкодування моральної шкоди у розмірі 120 000 грн.
 
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано ПАТ «Киїоблгаз» по газопостачанню та газифікації протягом                      10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили відновити подачу газу до належних ОСОБА_1 2/3 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі                  25 000 грн.
Стягнуто з ПАТ «Киїоблгаз» по газопостачанню та газифікації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25 000 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року апеляційні скарги АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 серпня 2019 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання                       ПрАТ «Київоблгаз» відновити подачу газу скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 серпня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди змінено.
Зменшено розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» на користь ОСОБА_1 з 25 000 грн до 5 000 грн.
Зменшено розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 25 000 грн до 5 000 грн.
У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
У липні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Київської області від 04 березня 2020 року, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 серпня 2019 року.
 
Згідно із частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
 
Відповідно до виданих, внесених до Єдиного державного реєстру судових рішень у цивільній справі № 367/1801/16-ц, інформація щодо прийняття Апеляційним судом Київської області постанови від 04 березня 2020 року у справі відсутня.
 
Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017                                   «Про ліквідацію апеляційних суддів та утворення апеляційних суддів в апеляційних округах» апеляційний суд Київської області ліквідовано та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у м. Києві.
 
Із тексту касаційної скарги можливо зробити висновок, що заявником оскаржується постанова Київського апеляційного суду, яка була прийнята                04 березня 2020 року.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Згідно із частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати
у спрощеному позовному провадженні.
 
Відповідно до пунктів 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на                         1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України). 
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено, що з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 270 грн.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
 
При цьому позовна вимога щодо відшкодування моральної шкоди                              є майновою вимогою, оскільки позивачі її визначив у грошовому вимірі, що узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц (провадження № 61-23674св18).
 
Ціна позову у даній справі щодо вимоги майнового характеру становить                     120 0000 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб                                 (2 270 грн * 250 = 567 500 грн).
 
Крім того, позивачем було заявлено вимоги немайнового характеру щодо зобов`язання відповідачів відновити подачу газу та зобов`язання відповідачів не чинити перешкод у подачі газу, заявлені з підстав порушення відповідачем положень Закону України «Про захист прав споживачів».
 
Ураховуючи те, що справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктами 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Малозначна справа є такою з огляду на свої властивості, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
При цьому згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України справа не відноситься до тієї категорії справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства, а також судову практику у цій категорії справ, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та                   пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain»                      (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Ураховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу вимог статей 390, 392 ЦПК України окремого розгляду не потребує.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 04 березня                 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ірпінської дільниці Києво-Святошинської філії по експлуатації газового господарства Приватного акціонерного товариства «Київоблгаз», Києво-Святошинської філії по експлуатації газового господарства Приватного акціонерного товариства «Київоблгаз», Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз»                   про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику. 
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         Р. А. Лідовець

                                                                                                                      І. А. Воробйова

                                                                                                                      Ю. В. Черняк