Справа № 129/2399/19
Провадження № 22-ц/801/1701/2021
Категорія: 62
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року	Справа № 129/2399/19	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,
з участю секретаря судового засідання Француза М. Г., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – ОСОБА_2 , про визнання незаконними нотаріальних дій державного нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області Петух Н. П. щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно в цілому за апеляційними скаргами  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області у складі судді Кривенка Д. Т. від 31 травня 2021 року, –

встановив:

       У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з цим позовом, за яким просила:
- визнати протиправними та незаконними дії нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області Петух Н. П. щодо відмови у вчиненні нотаріальної дії від 06 вересня 2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно в цілому;
- визнати незаконою та скасувати постанову нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області Петух Н. П. від 06 вересня 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно в цілому.
На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 27 вересня 2012 року ОСОБА_3 склала заповіт, за яким усе її майно заповіла ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. ОСОБА_2 , який мав право на обов`язкову частку у спадщині, 23 квітня 2013 року подав заяву про відмову від прийняття спадщини. Вона ж звернулась до Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 вересня 2016 року державний нотаріус Петух Н. П. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно в цілому без визначення обов`язкової частки у спадщині спадкоємців, які прийняли спадщину та мають право на обов`язкову частку у спадщині. Нотаріус запропоновала ОСОБА_1 отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належні їй 3/4 частки у спадщині ОСОБА_3 , однак ОСОБА_1 такі дії нотаріуса вважала протиправними, тому що відмова від прийняття спадщини непрацездатного вдівця спадкодавниці ОСОБА_2 , викладена у адресованій нотаріальній конторі заяві від 23 квітня 2013 року, незалежно від її змісту є безумовною та беззастережною в силу закону, зокрема приписів частини п`ятої статті 1273 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). 
       Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 31 травня 2021 року позов задоволено частково. Визнано незаконною та скасовано постанову нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області Петух Н. П. від 06 вересня 2016 року про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно в цілому. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати у справі.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зі змісту заяви ОСОБА_2 адресованої нотаріальній конторі від 23 квітня 2013 року, чітко та без двозначного тлумачення можна встановити волю непрацездатного вдівця ОСОБА_3 щодо його відмови від прийняття спадщини та усвідомлення ним безумовності та беззастережності такої відмови та її наслідки. З огляду на що, у нотаріуса при винесені оскаржуваного нотаріально акту були відсутні законні умови, за яких можна було б відмовити позивачці у видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно в цілому.
Відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними та незаконними дій нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області Петух Н. П. суд першої інстанції мотивував тим, що при формуванні висновку щодо позовної вимоги, яка стосується саме такого об`єкту судового оскарження як відмова у вчиненні нотаріальних дій, а не нотаріального акту, суд не знайшов фактів недотримання державним нотаріусом Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області Петух Н. П. вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України чи навіть порушення процедури здійснення нотаріальної дії.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 31 травня 2021 року, в частині, у якій відмовлено у задоволенні вимоги про визнання протиправними та незаконними дії нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області Петух Н. П., скасувати та ухвалити у цій частині нове – про задоволення позову, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі в повному обсязі. 
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на ті ж обставини, що і в позовній заяві. Зазначала, що незаконність дій нотаріуса полягає у протиправній відмові у видачі свідоцтв про право на спадщину в цілому.
       Апеляційну скаргу на це рішення подав також ОСОБА_2 – третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у якій, посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність рішення суду першої інстанції, обставинам справи, просив скасувати рішення та ухвалити нове – про відмову у позові.
       Вказував, що з тексту заяви від 23 квітня 2013 року, адресованої Гайсинській державній нотаріальній конторі Вінницької області, виконаної від його імені, очевидним є те, що він відмовився від прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на Ѕ частину спадкового майна, як частку у спільному майні подружжя, оскільки це майно було особистою приватною власністю спадкодавниці. Натомість у цій же заяві він однозначно зазначив про прийняття обов`язкової частки у спадщині. Вважав, що за таких обставин нотаріус правомірно відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 в цілому.
ОСОБА_4 , завідувачка Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області, подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , за яким просила залишити її без задоволення. Відзив не містить оцінки висновків суду з приводу позовних вимог про визнання незаконними дії нотаріуса, а є відтворенням позиції відповідача в суді першої інстанції.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який містить ті ж доводи й вимоги, що і її апеляційна скарга.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити з огляду на таке.
Частинами першою – четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).
Судом встановлено, що 27 вересня 2012 року ОСОБА_3 за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Гайсинської державної нотаріальної контори Кобилянською О. А., заповіла усе її майно ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. ОСОБА_2 , вдівець ОСОБА_1 , на час відкриття спадщини був непрацездатним як пенсіонер по віку. 11 грудня 2012 року ОСОБА_1 подала до Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області заяву про прийняття спадщини за заповітом від 27 вересня 2012 року, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 подав до Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області заяву, у якій зазначив, що він відмовляється від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , оскільки вказане майно є особистою приватною власністю ОСОБА_3 , він на Ѕ його частину не претендує, нотаріусом йому роз`яснено зміст статті 1241 ЦК України про те, що він як непрацездатна особа має право на обов`язкову частку у спадщині, яку він приймає. У цій заяві ОСОБА_2 зазначив, що йому нотаріусом було роз`яснено, що відмова від спадщини є безумовною та беззастережною. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 вересня 2016 року державним нотаріусом Гайсинської державної нотаріальної контори Петух Н. П. було відмовлено у видачі ОСОБА_1 свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно в цілому, без визначення обов`язкової частки у спадщині спадкоємців, які прийняли спадщину та мають право на її обов`язкову частку. 
Згідно зі статтею 49 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо:
1) вчинення такої дії суперечить законодавству України;
2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії;
3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії;
4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства;
5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень;
6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності;
7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення;
8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням;
9) в інших випадках, передбачених законом.
Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону.
Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.
На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.
Відповідно до пунктів 3, 4 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
У постанові про відмову зазначаються:
дата винесення постанови;
прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса;
прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи;
про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання);
причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство;
порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства.
Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.
Як видно зі змісту постанови державного нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори Петух Н. П. від 06 вересня2 016 року підставою для відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в цілому була наявність спадкоємця за законом, який прийняв спадщину на обов`язкову частку. З її пояснень видно, що вона вважає ОСОБА_2 таким спадкоємцем.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що при задоволенні позову про оспорення бездіяльності нотаріуса щодо відмови у вчиненні нотаріальної дії суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» і належать до його компетенції (до такого по суті висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 17 березня 2021 року у справі № 761/36415/18, провадження №  61-15155св20).
Зі змісту позовних вимог та матеріалів справи видно, що фактично існує спір про право на спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , якого нотаріус вважає таким, що прийняв спадщину на обов`язкову частку.
Оскільки саме по собі визнання протиправною бездіяльності нотаріуса, вираженої у відмові видати свідоцтво про право на спадщину в цілому не забезпечує поновлення права позивачки на спадкування, тому що не тягне за собою будь-яких юридично значимих для неї наслідків, а зобов`язання нотаріуса вчинити нотаріальну дію, зокрема видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в цілому, виходить за межі повноважень суду, то обраний ОСОБА_1 спосіб захисту її права на спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ефективним визнати не можна.
Натомість, відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошена померлою (частини перша, друга статті 1220 ЦК України)
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Тобто внаслідок спадкування на майно, яке належало спадкодавцеві на праві власності, право власності на це майно у спадкоємця виникає з часу відкриття спадщини.
Частиною першою статті 328 ЦК України установлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Отже, ефективним способом захисту прав спадкоємця, який вважає себе таким, що прийняв спадщину, є вимога до інших спадкоємців (в разі їх відсутності, усунення їх від спадкування чи неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття до відповідної територіальної громади за місцем відкриття спадщини (стаття 1277 ЦК України)) про визнання права власності на спадкове майно.
У даному випадку суд, фактично вирішив питання про права ОСОБА_2 , установивши, зокрема у мотивувальній частині рішення, що він відмовився від спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини ОСОБА_3 , в тому числі обов`язкової частки, без пред`явлення позову до нього.
Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».
Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні – це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).
Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу – його стороною.  Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.
Тобто, відповідач – це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач – це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі – належному відповідачеві.
Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб – учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.
За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій/бездіяльності нотаріуса, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії (відмови у її вчиненні) і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.
Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій справі, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у ОСОБА_2 права на обов`язкову частку у спадщині, що визнано нотаріусом, як підстава для відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 в цілому.
Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.
При цьому визначений позивачкою процесуальний статус ОСОБА_2 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не відповідає змісту спірних правовідносин (оскільки саме він заперечує право позивачки на спадкування після смерті ОСОБА_3 в цілому) та змісту частини першої статті 53 ЦПК України (тому що цим рішенням суд першої інстанції вирішив питання безпосередньо про його права, а процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, передбачає лише можливість впливу рішенням суду на права та обов`язки такої особи щодо однієї із сторін).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 виключає можливість задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 , то апеляційний суд не вважає за необхідне додатково аргументувати відхилення доводів її апеляційної скарги.
Натомість, підставою для відмови у позові є обрання позивачкою неефективного способу захисту, пред`явлення позову не ді тієї особи, яка має за ним відповідати, а тому суд не дає оцінку змісту заяви ОСОБА_2 від 23 квітня 2013 року, на яку ОСОБА_7 посилалась обґрунтовуючи підставу позову. Така оцінка може бути надана лише у справі про право на спадкування, стороною якої має обов`язково бути ОСОБА_2 .
Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд, – 

постановив:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовільнити.
       Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 31 травня 2021 року скасувати і постановити нове судове рішення.
       У позові ОСОБА_1 до Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – ОСОБА_2 , про визнання незаконними нотаріальних дій державного нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області Петух Н. П. щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно в цілому відмовити.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       (Повний текст судового рішення виготовлено 20 вересня 2021 року).

       Головуючий                                                 О. С.         Панасюк

       Судді:                                                        О. Ю. Береговий

                                                                       О. В. Ковальчук