ОКРЕМА ДУМКА
судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Гімона М.М.
16 вересня 2021 року 
Київ
справа №640/19143/18
адміністративне провадження №К/9901/36278/19
щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві (правонаступник Головного управління ДФС у м. Києві) (далі - ГУ ДПС, ГУ ДФС відповідно) на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.01.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2019 у справі № 640/19143/18 за позовом ГУ ДФС до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Молочна країна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістік Сіті" про визнання недійсним правочину.
Відповідно до статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) усі питання, що виникають під час колегіального розгляду адміністративної справи, вирішуються більшістю голосів суддів. При прийнятті рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання судового рішення. Головуючий у судовому засіданні голосує останнім. Суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
За змістом наведеної норми, суддя викладає окрему думку після ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2020 для розгляду справи № 640/19143/18 (провадження № К/9901/36278/19) визначено такий склад колегії суддів: головуючий суддя - ОСОБА_1, судді: Гімон М. М., Усенко Є. А.
Ухвалою від 11.03.2020 Верховний Суд у складі зазначеної колегії суддів Касаційного адміністративного суду більшістю голосів постановив відкрити касаційне провадження у цій справі.
Станом на цей день касаційне провадження не закінчено, судове рішення за наслідками розгляду касаційної скарги не ухвалено.
Водночас 07.09.2021 Вища рада правосуддя ухвалила рішення №1942/0/15-21 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку", на підставі якого Верховний Суд видав Наказ від 07.09.2021 № 2419-К про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату Верховного Суду.
Зазначена обставина унеможливлює подальшу участь судді ОСОБА_1 у розгляді справи № 640/19143/18, що має наслідком розгляд цієї справи спочатку іншим складом суду, який буде визначений в порядку, передбаченому статтею 31 КАС України. Такі обставини можуть унеможливити і подальшу участь у розгляді цієї справи суддів - учасників колегії, якими вирішувалося питання про відкриття касаційного провадження та, відповідно, позбавити права на викладення окремої думки - незгоди, висловленої при вирішенні процесуального питання.
Тому вважаю за необхідне викласти свою окрему думку відносно питання поновлення судом касаційної інстанції строку на касаційне оскарження при прийнятті рішення про відкриття касаційного провадження у цій справі.
Так, ухвалою від 11.03.2020 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду більшістю голосів постановив відкрити касаційне провадження за скаргою ГУ ДПС, одночасно поновивши строк на касаційне оскарження.
Однак, на моє переконання, наведені скаржником причини не давали суду касаційної інстанції підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.
У цій справі вперше касаційна скарга подана ГУ ДФС 05.07.2019 (провадження №К/9901/19013/19), проте, Верховний Суд ухвалою від 16.07.2019 її повернув на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України, оскільки до касаційної скарги не надано належних доказів на підтвердження наявності у її підписанта відповідних повноважень на її подання. Копію цієї ухвали ГУ ДФС отримало 19.07.2019.
Вдруге касаційна скарга подана ГУ ДФС 25.07.2019 (провадження №К/9901/21223/19), проте, Верховний Суд ухвалою від 06.08.2019 її знову повернув на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України, оскільки до касаційної скарги не надано належних доказів на підтвердження наявності у її підписанта відповідних повноважень на її подання. Копію цієї ухвали ГУ ДФС отримало 10.08.2019.
Втретє касаційна скарга подана ГУ ДФС 07.10.2019 (провадження №К/9901/27837/19), проте, Верховний Суд ухвалою від 15.10.2019 її знову повернув на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України, оскільки до касаційної скарги не надано належних доказів на підтвердження наявності у її підписанта відповідних повноважень на її подання. Копію цієї ухвали ГУ ДФС отримало 19.10.2019
Вчетверте касаційна скарга подана ГУ ДПС 23.12.2019 (провадження №К/9901/36278/19), проте, Верховний Суд ухвалою від 23.01.2020 залишив її без руху, оскільки касаційна скарга подана з пропуском строку, встановленого для цього, однак, клопотання про поновлення цього строку ГУ ДПС не заявило. Також підставою для залишення без руху стало те, що ГУ ДПС не надало доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги. Скаржнику надано десятиденний строк для усунення виявлених недоліків.
На виконання вимог цієї ухвали суду ГУ ДПС надало платіжне доручення від 24.01.2020, а також клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.01.2019 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2019. На обґрунтування цього клопотання ГУ ДПС посилалося на те, що повернення попередніх касаційних скарги відбулось безпідставно, а на підтвердження повноважень підписанта були надані належні докази. 
Верховний Суд більшістю голосів дійшов висновку, що скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, відповідач навів обґрунтовані підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Вважаю, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Відповідно до статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. 
Не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважаю, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
У цій справі, на моє переконання, ГУ ДФС допустило необґрунтовані зволікання щодо реалізації свого права на повторне подання касаційної скарги з дотриманням вимог КАС України. Так, отримавши копію ухвали про повернення вдруге поданої касаційної скарги 10.08.2019 повторне звернення відбулося 07.10.2019, тобто майже через два місяці. В подальшому, отримавши копію ухвали про повернення втретє поданої касаційної скарги 19.10.2019 повторне звернення відбулося лише 23.12.2019, тобто, майже через два місяці. У клопотанні про поновлення строку ГУ ДПС не зазначило об`єктивних обставин, які перешкоджали йому звернутися з касаційною скаргою у більш стислий строк. При цьому, загальний строк, що сплинув з моменту ухвалення постанови апеляційного суду (29.05.2019) і до дати звернення з касаційною скаргою вчетверте, за якою Верховний Суд відкрив касаційне провадження (23.12.2019) минуло майже сім місяців, що, на моє переконання, не може вважатися розумним і оптимальним строком для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень.
Отже, враховуючи обставини справи, відсутні підстави вважати, що скаржником пропущено строк з поважних причин, оскільки такі не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
З огляду на наведене, вважаю, що у відкритті касаційного провадження належало відмовити, оскільки наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень є неповажними.

Суддя:                                                                                М. М. Гімон