ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 804/9107/16
касаційне провадження № К/9901/41135/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Чечелівському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2017 року (головуючий суддя - Олійник В.М.)
та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Семененко Я.В.; судді -  Бишевська Н.А., Добродняк І.Ю.)
у справі № 804/9107/16
за позовом Дочірнього підприємства «Таксі-Сервіс» Товариства з додатковою відповідальністю «Автопромінь»
до Державної податкової інспекції у Чечелівському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року Дочірнє підприємство «Таксі-Сервіс» Товариства з додатковою відповідальністю «Автопромінь» (далі - ДП «Таксі-Сервіс»; позивач; платник) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Чечелівському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - ДПІ у Чечелівському районі м. Дніпра; відповідач; контролюючий орган) про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21 листопада 2016 року № 0000871400, від 25 листопада 2016 року № 0000891400, від 25 листопада 2016 року № 0000901400, від 25 листопада 2016 року                                № 0013211302, від 25 листопада 2016 року № 0013271302, від 25 листопада                       2016 року № 0013281302, вимоги від 25 листопада 2016 року № Ю-0013251302 про сплату боргу (недоїмки), рішення від 25 листопада 2016 року № 0013261302 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 17 лютого                2017 року адміністративний позов задовольнив повністю. 

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 12 вересня                2017 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

ДПІ у Чечелівському районі м. Дніпра звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2017 року, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.   

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. При цьому наголошує на тому, що об`єктивність висновків, викладених в акті про результати документальної позапланової виїзної перевірки позивача, підтверджується протоколами допитів свідків - водіїв ДП «Таксі-Сервіс» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 13 листопада 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ДПІ у Чечелівському районі м. Дніпра.

07 грудня 2017 року від позивача надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких він зазначив, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 

19 березня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій з`ясовано, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «Таксі-Сервіс» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено акт від 02 листопада 2016 року № 1314/04-66-14/ 25014919 . 

Перевіркою встановлено недотримання платником вимог підпункту 134.1.1                   пункту 134.1 статті 134, пунктів 135.1, 135.2 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) з огляду на заниження податкових зобов`язань з податку на прибуток на суму 93270,00 грн у зв`язку з невідображенням у регістрах бухгалтерського обліку в складі доходу надходження грошових коштів, отриманих від пасажирів безпосередньо у транспортному засобі водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Крім того, ДПІ у Чечелівському районі м. Дніпра дійшла висновку про порушення позивачем правил підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, підпункту 49.18.2                     пункту 49.18 статті 49, пункту 50.1 статті 50, пункту 51.1 статті 51, пункту 70.16             статті 70, пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1, підпункту 164.2.1 пункту 164.2                  статті 164, підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169, пункту 176.2 статті 176, підпунктів 1.1 - 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, пунктів 1, 2 частини другої статті 6, пункту 1 частини першої статті 7, статті 25 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв`язку з: невідображенням у податкових розрахунках відомостей про суми нарахованого та виплаченого доходу, а також суми утриманого податку на доходи фізичних осіб; заниженням бази оподаткування при виплаті доходу ОСОБА_1 на суму 109800,00 грн і ненарахуванням, неутриманням, несплатою до бюджету податку на доходи фізичних осіб у розмірі 16829,86 грн; заниженням бази оподаткування при виплаті доходу ОСОБА_2 на суму 8800,00 грн і ненарахуванням, неутриманням, несплатою до бюджету податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1546,53 грн; ненарахуванням, неутриманням, несплатою до бюджету військового збору при виплаті доходу ОСОБА_1 у сумі 1648,05 грн та ОСОБА_2 у сумі             132,00 грн; заниженням бази оподаткування єдиним внеском щодо найманого працівника ОСОБА_1 на суму 109800,00 грн та ненарахуванням, необчисленням, несплатою єдиного внеску в розмірі 41350,68 грн; заниженням бази оподаткування єдиним внеском щодо найманого працівника ОСОБА_2 на суму 8800,00 грн та ненарахуванням, необчисленням, несплатою єдиного внеску в розмірі 3314,08 грн.

Також виявлено недотримання ДП «Таксі-Сервіс» положень пункту 121.1 статті 121 ПК України з підстави ненадання на вимогу контролюючого органу документів.

Поміж іншого встановлено порушення платником вимог пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), з огляду на неоприбуткування готівки, яка надходила від водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в загальному розмірі 541200,00 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: від 25 листопада 2016 року № 0000891400, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 93270,00 грн за основним платежем та 11303,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; від 25 листопада 2016 року № 0013211302, згідно з яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 510,00 грн; від 25 листопада 2016 року № 0013271302, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 8670,03 грн за основним платежем та 6502,52 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; від 25 листопада 2016 року № 0013281302, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 537,00 грн за основним платежем та 375,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; від                      21 листопада 2016 року № 0000871400, згідно з яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 510,00 грн; від 25 листопада 2016 року № 0000901400, згідно з яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі                     1728000,00 грн, а також вимогу від 25 листопада 2016 року № Ю-0013251302 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в розмірі 31634,40 грн та рішення від                        25 листопада 2016 року № 0013261302, згідно з яким застосовано штрафні санкції за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 15817,20 грн. 

Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем названих актів індивідуальної дії, Верховний Суд виходить із такого.

За змістом частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. 

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. 

Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 996-XIV) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. 

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків-юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року № 727 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок), акт документальної перевірки - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За правилами пункту 5 розділу ІІ Порядку факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Підпунктом 2 пункту 4 розділу ІІІ Порядку передбачено, що в разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно, зокрема, чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового та іншого законодавства ґрунтується лише на поясненнях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Проте, в наведених поясненнях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зазначали про конкретні суми отриманої виручки, розмір ними вказувався приблизно і цей розмір виручки не був однаковим щодня. Крім цього, названі особи не зазначали про те, що суми виручки ними особисто передавалися на підприємство позивача. 

Таким чином, з огляду на пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неможливо зробити однозначний висновок про суми виручки, які фактично передавалися ДП «Таксі-Сервіс», у разі, якщо такий факт взагалі мав місце, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати об`єктивними доводи відповідача, викладені в акті перевірки, які базувалися виключно на поясненнях зазначених осіб.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 21 листопада 2016 року № 0000871400 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510,00 грн внаслідок ненадання на вимогу контролюючого органу документів, то за правилами                    пункту 121.1 статті 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Утім, як з`ясовано судовими інстанціями, надання позивачем для здійснення контрольного заходу первинних документів, які стосуються предмета перевірки, підтверджується самим актом від 02 листопада 2016 року № 1314/04-66-14/ 25014919 , в якому ці документи відображено, що, відповідно, обумовлює безпідставність прийняття відповідачем зазначеного податкового повідомлення-рішення.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ДПІ у Чечелівському районі м. Дніпра без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Чечелівському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого  2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від               12 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                             І. А. Гончарова

Судді                                                                                                   І. Я. Олендер

                                                                                               Р. Ф. Ханова