УХВАЛА
про повернення касаційної скарги

15 липня 2021 року 

м. Київ
справа № 480/644/20
адміністративне провадження № К/9901/21328/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П., 

перевірив касаційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради
на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року (колегія у складі суддів Макаренко Я.М., Калиновського В.А., Кононенко З.О.)
у справі № 480/644/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Муссон»
до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

УСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «А-Муссон» (далі - ТОВ «А-Муссон»; позивач) звернулося до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради (далі - Департамент соцзахисту; відповідач), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просило визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати Департамент соцзахисту відшкодувати витрати, пов`язані з наданням пільг на сплату послуг з поводження з побутовими відходами у розмірі 704 445,34 грн, у тому числі: заборгованість по відшкодуванню з місцевого бюджету у розмірі 27 074,47 грн; заборгованість по відшкодуванню з державного бюджету 677 372,87 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 (суддя Діска А.Б.) у задоволенні позову відмовлено. 
ТОВ «А-Муссон» оскаржило судове рішення в апеляційному порядку. 

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2021 скасовано рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.06.2020; ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову;
- визнано протиправною бездіяльність Департаменту соцзахисту щодо відшкодування ТОВ «А-Муссон» витрат, пов`язаних з наданням пільг на сплату послуг з поводження з побутовими відходами;
- зобов`язано Департамент соцзахисту вчинити дії щодо відшкодування ТОВ «А-Муссон» витрат, пов`язаних з наданням пільг на сплату послуг з поводження з побутовими відходами.
- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

08.06.2021 відповідач подав касаційну скаргу, що 11.06.2021 надійшла до Верховного Суду, в якій, із посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2021 та залишити в силі рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.06.2020.
Як на підставу касаційного оскарження покликається на те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги відсутність у Департаменту соцзахисту прав та обов`язків проведення відшкодування безпосередньо позивачу. На час прийняття судом апеляційної інстанції оскаржуваної постанови законодавчо змінені механізми надання пільг громадянам, а саме, визначено, що кошти на рахунок пільговика на відповідний рахунок, відкритий в банківській установі. Оскаржувана постанова створює невизначеність в порядку виконання судового рішення. Підпунктом 8 пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» (далі - Постанова КМУ № 409) у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено встановлено соціальні нормативи, в межах яких держава надає громадянам пільги та субсидії на оплату, не на ту послугу, яку надавав позивач. У постанові суду апеляційної інстанції не визначено соціальних нормативів, з яких має бути визначено граничні межі здійснення відшкодування за надані послуги.

Ухвалою Верховного Суду від 14.06.2021 касаційну скаргу залишено без руху відповідно до ч. 3          ст. 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

05.07.2021 до Верховного Суду від відповідача надійшла заява про поновлення строку.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження у справі, передбачених            ст. 330 КАС України, Суд виходить з такого.
Згідно з ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених ч. 2 і 3 ст. 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги передбачені ст. 330 КАС України. 
Згідно з п. 4 ч. 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом.
Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі ж подання касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 4 статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, щодо яких саме правовідносин Верховний Суд ще не сформував правового висновку, а не абстрактно на це покликатися.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права (п. 4 ч. 4 статті 328 КАС України) щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права, за умови заявлення у касаційній скарзі також підстав касаційного оскарження, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 328 КАС України. 

Департамент соцзахисту у касаційній скарзі цитує норми Постанови КМУ № 409, Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, проте не вказує жодної з підстав, передбачених абз. 2 ч. 4 ст. 328 КАС України, для касаційного оскарження судових рішень, та не наводить відповідного правового обґрунтування, як того вимагається в абз. 4 п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені ст. 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження. 
Тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження судових рішень та належного правового обґрунтування унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження. 
Зважаючи на наведене, Суд вважає, що касаційну скаргу слід повернути відповідно до п. 4 ч. 5         ст. 332 КАС України.
Зазначене не позбавляє відповідача права на повторне звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою в межах розумних строків та при дотриманні вимог КАС України.

Керуючись ст. 328, 330, 332 КАС України, Суд,- 

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі                    № 480/644/20 повернути скаржнику.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не перешкоджає особі, яка її подала, реалізувати право на повторне звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                                                  В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                                                       А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                                                  О.П. Стародуб