Дата документу 15.09.2021 Справа № 335/8316/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 335/8316/20 Головуючий у 1 інстанції: Крамаренко І.А. 
Провадження № 22-ц/807/2327/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2021 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
Подліянової Г.С.
при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Концерну «Міські теплові мережі», третя особа: Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про звільнення майна з-під арешту,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», Концерну «Міські теплові мережі», третя особа: Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про звільнення майна з-під арешту.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що постановою Запорізького апеляційного суду від 19.03.2019 у справі № 335/640/15 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено, витребувано від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 . Звернувшись до державного реєстратора з метою реєстрації свого права власності на витребуване майно, він дізнався про наявність арештів, накладених Комунарським ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта № 201486172 від 24.02.2020:
-постановою державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 43307966 від 10.07.2014 було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , номер запису про обтяження 7258154 (спеціальний розділ);
-постановою державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького міського 
управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 43188896 від 07.05.2014 було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , номер запису про обтяження 5669275 (спеціальний розділ);
-постановою державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 51589002 від 08.07.2016 було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , номер запису про обтяження 15463446 (спеціальний розділ).
На запит позивача 23.08.2019 було отримано відповідь Комунарського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, з якої вбачається, що на виконанні Комунарського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області знаходились:
-судовий наказ № 2н-1645/10 від 12.09.2011, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суми боргу у розмірі 7 132, 22 грн.;
-судовий наказ № 812/1971/12 від 18.06.2012, виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну "МТМ" суми боргу у розмірі 4 151, 56 грн.;
-виконавчий лист № 333/5544/13, виданий 05.11.2013 Комунарським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" суми боргу у розмірі 33 701, 13 грн.

Всі зазначені виконавчі документи у різний час були повернуті стягувачам. Та станом на 05.07.2019 відкриті виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_1 на виконанні у відділі не перебувають, та взагалі будь-які відкриті виконавчі провадження щодо позивача відсутні.

Позивач з посиланням на вимоги Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент винесення постанов про повернення виконавчих документів стягувачам, зазначав, що строки пред`явлення виконавчих документів до виконання з урахуванням переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання після його переривання пропущені, а отже відповідачі втратили своє право пред`явити виконавчі документи до виконання у зв`язку з пропуском строку для такого пред`явлення, а наявні арешти перешкоджають позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном. 
У зв`язку з чим заявив позов, в якому просить:
1. Зняти арешт та заборону відчуження нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 , накладений державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №43307966 від 10.07.2014 та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження від 08.10.2014 за № 7258154 (спеціальний розділ).
2. Зняти арешт та заборону відчуження нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 , накладений державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 43188896 від 07.05.2014 та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження від 16.05.2014 за № 5669275 (спеціальний розділ).
3. Зняти арешт та заборону відчуження нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 , накладений державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 51589002 від 08.07.2016 та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження від 19.07.2016 за № 15463446 (спеціальний розділ).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Судом встановлено, що на виконанні у Комунарському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі Відділ) перебувало виконавче провадження №43308083 з примусового виконання судового наказу №2н-1645/10 від 12.09.2011, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» в Орджонікідзевському районі, суми боргу у розмірі 7132,22 грн.

20.10.2014 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 10 ч. 1 ст. 39 Закону України « Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 (у редакції, що діяла на момент примусового виконання рішення суду).

06.07.2016 на виконання до Відділу повторно надійшов судовий наказ № 2н- 1645/10 від 12.09.2011, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» в Орджонікідзевському районі, суми боргу у розмірі 7132,22 грн.

08.07.2016 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51589002.

20.04.2017 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України « Про виконавче провадження».

На виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №34355234 з примусового виконання судового наказу №812/1971/12 від 18.06.2012, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну « МТМ», суми боргу у розмірі 4151,56 грн.

11.12.2011 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 (у редакції, що діяла на момент примусового виконання рішення суду).

16.04.2013 на виконання до Відділу повторно надійшов судовий наказ №812/1971/12 від 18.06.2012 року, виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну « МТМ», суми боргу у розмірі 4151,56 грн.

14.03.2013 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 37596148.

08.10.2013 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження» № 606- ХІV від 21.04.1999 (у редакції, що діяла на момент примусового виконання рішення суду).
14.05.2014 на виконання до Відділу втретє надійшов судовий наказ №812/1971/12 від 18.06.2012, виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну « МТМ», суми боргу у розмірі 4151,56 грн.

14.05.2014 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 43307966.

20.10.2014 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України « Про виконавче провадження» № 606- ХІV від 21.04.1999 (у редакції, що діяла на момент примусового виконання рішення суду).

06.07.2016 на виконання до Відділу вчетверте надійшов судовий наказ №812/1971/12 від 18.06.2012, виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну « МТМ», суми боргу у розмірі 4151,56 грн.

08.07.2016 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51589438.

20.04.2017 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України « Про виконавче провадження» .

На виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №43188896 з примусового виконання виконавчого листа № 333/5544/13-ц від 05.11.2013, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ « Приват Банк», суми боргу у розмірі 33701,13 грн.

08.10.2014 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 (у редакції, що діяла на момент примусового виконання рішення суду).

03.08.2015 на виконання до Відділу повторно надійшов виконавчий лист № 333/5544/13-ц від 05.11.2013, виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», суми боргу у розмірі 33701,13 грн.

05.08.2015 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 48331580.

14.12.2015 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження» № 606- ХІV від 21.04.1999 (у редакції, що діяла на момент примусового виконання рішення суду).

17.03.2016 на виконання до Відділу втретє надійшов виконавчий лист №333/5544/13-ц від 05.11.2013, виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ « ПриватБанк», суми боргу у розмірі 33701,13 грн.

21.03.2016 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 50548050.

30.05.2016 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження» № 606- ХІV від 21.04.1999 (у редакції, що діяла на момент примусового виконання рішення суду).

Зазначене підтверджується інформацією Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка за вих. №2510 від 20.01.2021, на виконання ухвали суду від 20.01.2021 року про витребування доказів (а.с. 106-108).
Відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 відсутні, що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту "Автоматизованої системи виконавчого провадження" та "Єдиного реєстру боржників»
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта № 201486172 від 24.02.2020, вбачається, що постановою державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 43307966 від 10.07.2014 було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , номер запису про обтяження 7258154 (спеціальний розділ). 

Шляхом зіставлення номерів виконавчих проваджень встановлено, що вказана постанова винесена під час примусового виконання судового наказу № 812/1971/12 від 18.06.2012, який виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі», суми боргу у розмірі 4151,56 грн.

Також, постановою державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 43188896 від 07.05.2014 було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , номер запису про обтяження 5669275 (спеціальний розділ).

Шляхом зіставлення номерів виконавчих проваджень встановлено, що вказана постанова винесена під час примусового виконання виконавчого листа №333/5544/13-ц від 05.11.2013, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ « Приват Банк», суми боргу у розмірі 33701,13 грн.

Окрім того, постановою державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 51589002 від 08.07.2016 було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , номер запису про обтяження 15463446 (спеціальний розділ).

Шляхом зіставлення номерів виконавчих проваджень встановлено, що вказана постанова винесена  під час примусового виконання судового наказу №2н- 1645/10 від 12.09.2011, який видано Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» в Орджонікідзевському районі суми боргу у розмірі 7132,22 грн.

Як підставу для звернення до суду позивач зазначає те, що відповідачами строки пред`явлення виконавчих документів до виконання з урахуванням переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, після повернення виконавчих документів, пропущені.
Та суд встановив, що з наданої інформацією Комунарським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, встановлено, що: судовий наказ № 2-н-1645/10 востаннє повернуто постановою державного виконавця від 20.04.2017; судовий наказ № 812/1971/12 востаннє повернуто постановою державного виконавця від 20.04.2017; виконавчий лист №333/5544/13 востаннє повернуто постановою державного виконавця від 30.05.2016.

Суд зазначив, що у різні періоди винесення постанов державним виконавцем про повернення виконавчих документів стягувачу, діяли вимоги Закону України «Про виконавче провадження». Але навівши ретельний аналіз обом редакціям ЗУ «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку, що зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу. Також судом зазначено, що судові рішення є обов`язковими до виконання та стягувач в будь-який момент може поновити строк для пред`явлення виконавчих документів до виконання. З таких підстав суд відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на правові висновки, викладені у рішеннях ЄСПЛ, вважає висновки суду першої інстанції помилковими, оскільки стягувачами були пропущені строки пред`явлення виконавчив документів до виконання більш ніж на два роки, а тому у відповідності до ч. 1 статті 126 ЦПК України ними втрачено право на вчинення такої процесуальної дії. Тому виконавче провадження за такими виконавчими документами вже не може бути відкрито, а відтак з огляду на обмежувальний характер накладених арештів такі заходи повинні бути припинені, коли вони вже не є необхідними. 

З цього приводу колегія наголошує на наступному. 

Частково погоджуючись з судом першої інстанції, що позов не підлягає задоволенню, колегія наголошує на тому, що судом не враховано наступне. 

Законодавець у частині першій статті16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною другою статті 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.
Згідно із положеннями обох редакцій Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Такі ж права має виконавець і у відповідності до ч. 3 статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-УІІІ.
Відповідно до частин першої, другої, третьої та четвертої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Аналогічні положення містяться у статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-УІІІ.
Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час звернення з позовом).
Згідно із статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-УІІІ, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Згідно з 4 вказної норми встановлює випадки зняття арешту з майна боржника за постановою державного виконавця. 
Отже, за змістом наведених положень Закону України «Про виконавче провадження», в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Таким чином, до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статтей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії).
Відповідно до положень статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-УІІІ, роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.
Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.
Підставою обтяження майна позивача у цій справі є три постанови державного виконавця, винесені в межах виконавчих проваджень з примусового виконання рішень судів про стягнення заборгованості з позивача як боржника з комунальних послуг та за кредитним договором.
Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач обґрунтував свої вимоги тим, що накладення арешту на майно порушує його права як власника, захист якого передбачено статтею 41 Конституції України, статтями 317, 319, 321, 391 ЦК України.
В силу частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Тому колегія вважає, що за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, тому заява ОСОБА_1 про звільнення майна з під арешту повинна розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
При цьому, колегія спирається у своїх висновках на постанову Верховного Суду від 26.09.2019р. у справі № 607/3894/17, у якій вирішено вимоги за аналогічних обставин. 
Отже, позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права власності щодо розпорядження майном, яке обмежено у виконавчому провадженні, де він мав статус боржника.
Враховуючи вказане, колегія вважає, що є підстави для виходу за межі апеляційної скарги та зміни правового обгрнутування відмови в задоволені позову ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 374, 376, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2021 року у цій справі змінити в частині правового обгрутнування відмови в задоволенні позову. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 вересня 2021 року.

Головуючий:                                                          Маловічко С.В.

Судді:                          Гончар М.С.

 
                                Подліянова Г.С.