Справа № 303/7851/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        30 серпня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        ДЖУГИ С.Д., ГОТРИ Т.Ю.
за участю секретаря                ЖГАНИЧ К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/7851/19 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 грудня 2020 року, повний текст якого складено 16 грудня 2020 року, головуючий суддя Куцкір Ю.Ю., -

встановив:

Акціонерне товариство комерційний банк АТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») 05.12.2019 звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 . Позов мотивувався тим, що Закрите акціонерне товариство комерційний банк АТ КБ «ПриватБанк» (ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк», АТ КБ «ПриватБанк»), 28.01.2008 уклало з   ОСОБА_1 кредитний договір № MKAWGA00000145, на підставі якого відповідач отримав на ремонт квартири кредит у розмірі 6000,00 дол. США грн на строк по 27.01.2028, а також у розмірі 1460,00 дол. США на сплату страхових платежів у визначених договором випадках, зі сплатою за користування коштами 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту в момент надання кредит, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 7.2. договору.
Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надав кредит, тоді як відповідач свої зобов`язання порушив і спричинив виникнення боргу, який станом на 05.11.2019 складав 19511,46 дол. США, з яких: 5835,84 дол. США – заборгованість за кредитом, 4184,46 дол. США – заборгованість за процентами, 142,73 дол. США – заборгованість за комісією за користування кредитом, 8409,71 дол. США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 10,08 дол. США – фіксована частина штрафу, 928,64 дол. США – процентна складова штрафу. Для визначення ціни позову в сумі 483689,14 грн застосований станом на 05.11.2019 офіційний курс НБУ 1,00 дол. США/24,79 грн.
Посилаючись на ці обставини, на порядок виконання договірних зобов`язань та на передбачене договором і нормами ЦК України право дострокової вимоги всього боргу, банк просив стягнути на свою користь із відповідача заборгованість за кредитним договором від 28.01.2008 № MKAWGA00000145 у розмірі 19511,46 дол. США з вищеперерахованими її елементами та покласти на нього судові витрати.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16.12.2020 у позові відмовлено за спливом позовної давності.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що початок перебігу встановленої договором п`ятирічної позовної давності належить відраховувати принаймні з моменту пред`явлення банком першого позову до позичальника, тобто, з 19.05.2009, тому із позовом, що розглядається, банк звернувся до суду з пропущенням позовної давності, застосувати яку просив відповідач.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» оскаржив рішення як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи скарги зводяться до таких.
Кредитор пред`явив позов із належних підстав, надав розрахунок заборгованості та інші докази, якими підтверджується належна до стягнення заборгованість, тоді як відповідач не надав суду доказів відсутності заборгованості та безпідставно заперечував позов.
Строк зобов`язання не змінився, оскільки раніше ухвалене рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не припиняє дію кредитного договору, не звільняє відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання та не позбавляє кредитора права звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Сторони не вносили до договору змін щодо строку його дії.
Умовами договору сторони збільшили тривалість позовної давності до п`яти років. В разі, якщо б строк позовної давності належало обраховувати від дати пред`явлення банком 19.05.2009 позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, то він би сплив 20.05.2014. Тим часом, протягом 2008-2017 років відповідач неодноразовими платежами переривав перебіг позовної давності, а останні за часом платежі мали місце 12.05.2014 і 05.01.2017. Тобто, п`ятирічна позовна давність спливла б у січні 2022 року, а позов був пред`явлений у межах позовної давності.
Сторона просить рішення суду скасувати, позов – задовольнити.

У відзиві на апеляцію відповідач ОСОБА_1 вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін. Зазначає, зокрема, що звернення до суду 19.05.2009 із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки банк вимагав дострокового погашення всього боргу за кредитним договором, чим змінив строк виконання зобов`язання. Чинним заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 31.03.2010 цей позов був задоволений.
Після цього банк 01.03.2016 знову пред`явив відповідачу вимогу про повне дострокове повернення кредиту.
Отже, перебіг позовної давності для кредитора розпочався з пред`явлення до суду першого позову і така давність пропущена на час пред`явлення позову, що розглядається. Суду першої інстанції позивач не надав доказів переривання перебігу позовної давності внаслідок дій відповідача, а надані під час апеляційного розгляду справи докази врахуванню не підлягають як несвоєчасно подані.
Після закінчення строку кредитування, в тому числі, внаслідок зміни строку виконання основного зобов`язання, банк втрачає право нарахування процентів за кредитним договором, права кредитора можуть бути захищені із застосуванням положень ст. 625 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Маргіти В.В., який апеляцію не визнав, відхиливши клопотання представника позивача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи через перебування її у відпустці як необґрунтоване, оскільки на час перебування цього представника у відпустці його обов`язки наказом по банку були покладені на іншу особу, взявши до уваги, що позиції сторін у справі викладені письмово, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності представника позивача, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали справи № 2-1116/10, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Враховуючи положення, зокрема, ст. 42 Конституції України, ст. 4 ч. 1 п. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 10 ч. 1, ст. 12 ч. 3, ст. 13 ч. 1, ст. 263 ч.ч. 1, 5, ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України та беручи до уваги, що позов пред`являвся з підстав, які згідно з позицією позивача надавали йому право нарахувати та вимагати стягнення боргу за кредитом і процентами, а також неустойки та обґрунтовувався відповідним чином, наявність у позивача відповідної правової підстави для нарахування зазначених платежів і для стягнення коштів, правильність застосування норм матеріального права підлягають перевірці судом під час розв`язання спору безвідносно до того, чи є з цього приводу заперечення або інші доводи.

За приписами ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 2 ч. 3 п.п. 4, 5, 11, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:
основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін; диспозитивність;
кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;
особа діє у цивільних і процесуальних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує обов`язки у межах, наданих їй договором або актами законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;
сторони на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;
кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;
доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред`явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов`язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Право позивача вимагати з передбачених законом підстав задоволення позову і, відповідно, право відповідача на захист від позову можуть бути належно реалізовані сторонами за умови пред`явлення в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законом, конкретних, чітко сформульованих вимог, що не допускають множинного тлумачення, припущень ані щодо власне самих вимог, ані щодо підстав, якими вони обґрунтовуються.

Таким чином, особа, права якої порушені, може звернутися до суду по захист своїх прав не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом чи договором, правомірній вимозі позивача відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах належно пред`явленого позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами ЦК України щодо кредитних зобов`язань та позовної давності в редакції, чинній на час їх виникнення.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч. 1 ЦК України). Користування чужими коштами зазвичай є платним, сплата процентів за кредитом є істотною умовою договору, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст. 1054 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ч.ч. 1, 4 ЦК України).

Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою – п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 610, 614, 622-625, 1050, 1054 ЦК України, цивільні права та обов`язки повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати (за відповідних умов – достроково) виконання порушеного зобов`язання; особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається.

За правилами ЦК України про позовну давність загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, а до вимог про стягнення неустойки, застосовується позовна давність тривалістю в один рік; позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін; договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників; після переривання перебіг позовної давності починається заново; зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги; позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.ст. 256, 257, ст. 258 ч. 1, ч. 2 п. 1, ст. 259 ч. 1, ст. 260, ст. 261 ч.ч. 1, 5, ст.ст. 264, 266, ст. 267 ч.ч. 1-4 ЦК України).

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Встановлено, що за кредитним договором від 28.01.2008 № MKAWGA00000145 ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», надало ОСОБА_1  на строк по 27.01.2028 на ремонт квартири кредит у розмірі 6000,00 дол. США грн, а також у розмірі 1460,00 дол. США на сплату страхових платежів у визначених договором випадках, зі сплатою за користування коштами 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту в момент надання кредит, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 7.2. договору (зокрема, п.п. 1.1., 2.1.1., абз. 1 п. 8.1.) (а.с. 9-11). Умовами договору були встановлені, серед іншого, такі правила:
позичальник зобов`язується:
погашати заборгованість щомісяця в період сплати з 10 по 15 число кожного місяця; повернути кредит … у строки, вказані в п. 8.1. договору; повне погашення кредиту повинно бути проведене в останній день строку, вказаного в абз. 1 п. 8.1. договору (п.п. 1.2., 2.2.2., 2.2.4., 2.3.3., 8.1., 8.1.1.);
при настанні випадків, передбачених п. 2.3.3. договору, достроково погасити заборгованість перед банком у повному обсязі (п. 2.2.10.);
у випадках: затримання сплати частини та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; іншого істотного порушення умов договору позичальник має право повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк користування коштами … протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу банку (п. 2.3.3.);
банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п.п. 8.1., 8.1.1., 8.1.2. договору, у тому числі, шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3. (п. 2.3.7.);
у разі порушення термінів оплати, передбачених п. 8.1.1. (у тому числі, оплати заборгованості не в повному обсязі), на 120 календарних днів сторони дійшли згоди вважати стоком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі) – в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів (п. 8.1.2.);
у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі, зазначеному в п. 8.4. договору (0,15% від простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочення, але не менше 1,00 грн), за кожний день прострочки; відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до пені не нараховуються; сплата пені здійснюється в гривні, а в разі надання кредиту в іноземній валюті – в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати (п. 5.1.);
при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250,00 грн + 5% від суми позову (п. 5.4.);
терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені, штрафу) за договором встановлюються тривалістю п`ять років (п. 5.5.).

Оскільки ОСОБА_1 порушив свої зобов`язання щодо сплати належних з нього коштів за кредитним договором, ЗАТ КБ «ПриватБанк» реалізуючи свої права, що випливають із положень ст. 1050 ч. 2 ЦК України та пп. 2.3.3., 2.3.7. кредитного договору, визнав строк повного виконання зобов`язання таким, що настав (змінив строк виконання зобов`язання), і заявою від 06.05.2009 пред`явив до позичальника позов про дострокове стягнення боргу шляхом звернення в рахунок погашення цього боргу стягнення на предмет іпотеки – будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (справа № 2-1116/10).

Банк пред`явив до позичальника вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу цього майна банком від імені іпотекодавця будь-якій іншій особі на погашення боргу за кредитним договором від 28.01.2008 № MKAWGA00000145, що його визначив станом на 06.05.2009 у сумі 6888,17 дол. США, де заборгованість: за кредитом – 5987,06 дол. США, за процентами – 491,23 дол. США, за комісією за користування кредитом – 7,19 дол. США, пеня – 43,76 дол. США за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 32,47 дол. США – фіксована частина штрафу, 326,64 дол. США – процентна складова штрафу (а.с. 114-117, а.с. 4 справи № 2-1116/10).

Зміна строку виконання зобов`язання може як бути обумовлена безпосередньо договором, зокрема, пов`язуватися з невиконанням умов договору позичальником і наставати в певний момент безвідносно до волі кредитора в цей момент, на що сторони вже раніше погодилися при укладанні договору, так може бути наслідком конкретних дій кредитора, передбачених договором і законом. При цьому, якщо строк виконання зобов`язання (відповідний юридичний факт) настав безпосередньо відповідно до умов договору та/або внаслідок дій кредитора, останній розпоряджається цивільними правами та виконує цивільні обов`язки, що виникають із такого юридичного факту, на власний розсуд.

Беручи до уваги право кредитора, зокрема, поставити момент настання відповідного строку у залежність як від часу, вказаного у вимозі про дострокове виконання зобов`язання, часу отримання (надіслання) такої вимоги, так і пред`явити вимогу про дострокове повне виконання зобов`язання також і шляхом подачі одразу відповідного позову до суду, зміненим строком виконання зобов`язання у даному конкретному випадку, оскільки іншого не встановлено, можна вважати день, на який банк визначив остаточну повну заборгованість за кредитним договором (визначив зобов`язання), яку вимагав стягнути достроково (06.05.2009).

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 31.03.2010 позов задоволено, стягнуто, у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 28.01.2008 № MKAWGA00000145 в розмірі 6888,17 дол. США звернено стягнення на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу цього майна банком від імені ОСОБА_1 будь-якій іншій особі, з отриманням ПАТ КБ «ПриватБанк» витягу з Державного реєстру прав власності та з наданням банку всіх необхідних для продажу майна повноважень, стягнуто на користь банку з відповідача 788,89 грн у рахунок компенсації судових витрат (а.с. 118-120, а.с. 91-93 справи № 2-1116/10).

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 23.09.2010 заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 31.03.2010 змінено, позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено частково, звернено стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 28.01.2008 № MKAWGA00000145 в розмірі 6493,12 дол. США, в задоволенні інших вимог позову відмовлено (а.с. 159-162 справи № 2-1116/10).

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.09.2010 не оскаржувалося, є чинним і обов`язковим для виконання (ст. 124 і ст. 129-1 Конституції України у відповідних редакціях з урахуванням часу ухвалення рішення та апеляційного розгляду справи, ст. 14 і ст. 18 ЦПК України у відповідних редакціях).

Твердження апелянта про те, що банк не змінював строку виконання зобов`язання суперечить дійсним обставинам справи і як таке необґрунтоване. Факт звернення до суду із позовом про дострокове повернення боргу за кредитним договором і факт ухвалення судами відповідних рішень кредитор у позовній заяві в справі, що розглядається, замовчав, копії судових рішень до заяви не додав і знову пред`явив позов про дострокове повернення боргу за тим самим кредитним договором із обґрунтуванням його, зокрема, положеннями ст. 1050 ч. 2 ЦК України. Обставини, пов`язані із попереднім зверненням банку до суду, виявилися після надання суду відповідних документів і пояснень стороною відповідача. Відмінність способів судового захисту (способів повернення боргу), обраних кредитором, у цьому контексті значення не має.

У справі, що розглядається, позивач обґрунтовував розмір боргу розрахунком, виконаним за період з 30.01.2008 по 05.11.2019, згідно з яким заборгованість на останню дату становить 19511,46 дол. США, з яких: 5835,84 дол. США – заборгованість за кредитом, 4184,46 дол. США – заборгованість за процентами, 142,73 дол. США – заборгованість за комісією за користування кредитом, 8409,71 дол. США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 10,08 дол. США – фіксована частина штрафу, 928,64 дол. США – процентна складова штрафу (а.с. 5-7). На найближчу до 06.05.2009 дату, а саме, на 10.05.2009 заборгованість відповідно до цього розрахунку становила за кредитом 6032,50 дол. США, за процентами – 361,40 дол. США.

У розрахунку не відображено факт зміни строку виконання зобов`язання після 06.05.2009 (дата, на яку було визначено зобов`язання, що підлягало достроковому стягненню). Розрахунок виконано загальним порядком, із щомісячним коригуванням сальдо поточної та простроченої заборгованості за сумою кредиту, нарахуванням процентів за кредитом виходячи із сальдо заборгованості та умов договору щодо щомісячної їх сплати та загального строку дії договору, відповідним нарахуванням комісії, нарахуванням пені щомісячно виходячи із прострочення сплати суми кредиту та нарахованих у вищевказаний спосіб процентів.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_1 вказував те, що кредитор вже звертався до суду по дострокове стягнення боргу за кредитним договором, про що не повідомив суд, та на пропущення кредитором позовної давності (а.с. 63-67, 109-113).

Оцінюючи встановлені під час апеляційного розгляду справи факти і обставини у їх сукупності та взаємозв`язку, суд констатує, що предметом позову у справі № 2-1116/10 було дострокове стягнення всього боргу за кредитним договором, а звернення із цією метою стягнення на предмет іпотеки виступало лише способом стягнення боргу. Період нарахування заборгованості відповідно до вимог, які заявлялися кредитором, з 30.01.2008 по 06.05.2009 в обох справах збігається.

Крім того, з наявних у справах розрахунків випливає, що пред`явленню кредитором першого позову передував період несплати позичальником коштів за кредитним договором після 27.01.2009, коли часткове погашення заборгованості, хоча й з порушенням щомісячного періоду сплати, мало місце, і сплив 120-денного періоду порушення позичальником своїх платіжних зобов`язань, яким обумовлювалася зміна строку виконання зобов`язання, припадав саме на травень 2009 року.

Верховний Суд у постанові від 16.01.2018 у справі № 305/1133/15-ц висловив правову позицію, згідно з якою стягнення процентів у розмірі, передбаченому договором, поза межами договору (оскільки кредитором було змінено строк виконання основного зобов`язання шляхом пред`явлення позову про дострокове стягнення кредитної заборгованості) законом не передбачено.

Таку правову позицію Верховний Суд у подальшому розвинув і підтвердив неодноразово:
у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 Верховний Суд зазначив, зокрема, що:
за змістом статті 526, частини 1 статті 530, статті 610 та частини 1 статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням;
відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором; отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування;
після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється; права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання;
у постанові від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Верховний Суд зазначив, серед іншого, що:
звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору; на час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі; рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни;
у такому разі положення абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору;
право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України;
здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту; забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному; в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак, змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення;
якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Спосіб захисту порушеного права обирає позивач. Право кредитора на пред`явлення відповідних вимог, зокрема, щодо стягнення боргу в різний спосіб, не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення позову повністю або в обґрунтованій і доведеній частині.

У справі, що розглядається, до стягнення пред`явлена заборгованість за кредитним договором від 28.01.2008 № MKAWGA00000145, що була визначена станом на 05.11.2019 без урахування факту зміни строку виконання зобов`язання та ухвалення у 2010 році судами першої та апеляційної інстанцій рішень щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового погашення всієї заборгованості за кредитним договором. Відтак розрахунок заборгованості, виконаний без урахування зазначених фактів, не відображає рух коштів і нарахувань відповідно до закону та договору.

Борг за сумою кредиту пред`явлений до стягнення без належної правової підстави, з хибним обґрунтуванням і розрахунком щодо фактичних і правових підстав для його стягнення. Проценти за кредитом, що пред`явлені до стягнення в даній справі, нараховані по-перше, виходячи із суми боргу за кредитом, належних підстав для стягнення якої немає (нараховані з невірної бази), по-друге, нараховані після зміни строку виконання зобов`язання та за ставкою, передбаченою договором, за період, за який правових підстав для нарахування в такий спосіб процентів немає. Комісія як і проценти за договором могла нараховуватися лише під час дії договору та з відповідної бази, тому аналогічно до процентів нарахована безпідставно. Стосовно неустойки слід констатувати, що відсутність належної і законної бази для її нарахування, як це має місце в справі, виключає можливість її стягнення у пред`явленому позивачем розмірі та з наведених ним підстав. Як пеня, так і штраф нараховувалися банком без урахування факту зміни строку виконання зобов`язання, виходячи з начебто продовження дії договору та за порушення позичальником зобов`язань зважаючи саме на такі обставини. Умовами кредитного договору можливість нарахування процентів, комісії та неустойки в такий спосіб не передбачена.

Про стягнення поза межами строку дії договору сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України питання не ставилося, з цих підстав і щодо такого предмету позов не пред`являвся.

Колегія суддів відзначає також, що у контексті справи мають значення й дії кредитора, які спричинили для нього самого негативні майнові наслідки, вину боржника в яких не можна визнати встановленою. У справі немає доказів про вчинення кредитором у розумний строк будь-яких дій, спрямованих на реалізацію наявних у нього прав і для виконання рішення суду з метою погашення боргу, що виник: доказів отримання банком виконавчого листа на підставі рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.09.2010 і пред`явлення його до примусового виконання, як немає й доказів перешкод для цього. Не був позбавлений банк і права та можливості своєчасно звернути стягнення на предмет іпотеки і в позасудовому порядку, як це передбачено умовами договору іпотеки, укладеного ЗАТ КБ «ПриватБанк» із ОСОБА_1 і посвідченого 29.01.2008 приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Попович В.В. за реєстровим № 492 (п.п. 24, 29 та ін.), заставною серії ПБ № 016821 боржника ОСОБА_1 , виданою 28.01.2008 (а.с. 8-11 справи № 2-1116/10), та нормами, зокрема, ст.ст. 20, 22, 33, 36-38 Закону України «Про іпотеку».

У цьому зв`язку вимога банку до відповідача про усунення порушення основного зобов`язання через наявність боргу, визначеного станом на 18.02.2016 в розмірі 14642,18 дол. США, а також попередження банку від 18.02.2016 і від 19.09.2016 про можливість у разі непогашення боргу звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку (а.с. 121-126) не є доказами реалізації своїх прав кредитором у розумний строк. Понад те, доказів реального виконання кредитором заявлених у цих документах намірів немає.

Отже, за умови добросовісних дій та врахування реальних обставин і законних майнових прав та інтересів позичальника банк з урахуванням зміни строку виконання зобов`язання не був позбавлений можливості своєчасно отримати задоволення за рахунок майна боржника. Натомість банк за відсутності для того правових підстав продовжив визначати заборгованість за сумою кредиту, процентами, комісією, а також нараховувати на таку базу неустойку згідно з умовами договору, який необґрунтовано вважав таким, що діє. За таких умов, позивач не вчинив належних і зрозумілих іншій стороні дій, що випливають як із суті зобов`язання, із вимог закону, так і зі звичаїв ділового обороту щодо недопущення заподіяння шкоди іншій особі. Дії кредитора по суті мали наслідком неможливість своєчасного або в розумний після виникнення для боржника відповідних обставин строк розрахунку за договором майном або коштами, отриманими від його реалізації. Такі дії в сукупності також із неврахуванням факту зміни строку виконання зобов`язання призвели до штучного збільшення розміру боргу та до його невірного розрахунку по суті.

Після зміни строку виконання зобов`язання відповідач ОСОБА_1 сплатив на користь АТ КБ «ПриватБанк» 6812,92 дол. США. Ці кошти підлягають зарахуванню на погашення боргу перед кредитором, визначеного рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 23.09.2010.

З розрахунку заборгованості та доданої до апеляційної скарги банківської виписки (а.с. 176-183) вбачається, що періодичними платежами в період після зміни строку зобов`язання відповідач сплачував частково заборгованість перед банком і перерви між такими платежами не перевищували п`ять років. Останній за часом платіж на погашення заборгованості перед банком, здійснений відповідачем особисто, зафіксований 11.07.2016 (1000,00 дол. США), після чого 22.12.2016 і 05.01.2017 зафіксовані зарахування банком коштів внаслідок перерахунків заборгованості.

Зважаючи на збільшення сторонами кредитного договору тривалості позовної давності до п`яти років та на переривання перебігу позовної давності діями боржника, що свідчать про визнання ним обов`язку погашати борг перед кредитором, банк пред`явив свої вимоги до відповідача у межах позовної давності. Висновок суду про пропущення кредитором позовної давності з огляду на самі лише факти зміни строку зобов`язання та пред`явлення кредитором першого позову до боржника колегія суддів не може визнати обґрунтованим.

Сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови в обґрунтованому і доведеному по суті позові, пред`явленому з пропущенням позовної давності, підстав для поновлення якої немає, якщо ж позов необґрунтований і недоведений по суті, відмовити в ньому належить саме з цих підстав. У справі, що розглядається, позовна давність кредитором не була пропущена, однак, позов був пред`явлений без урахування зміни строку виконання зобов`язання, про недопустиме фактичне повторне дострокове стягнення боргу, тоді як це право вже було реалізоване кредитором. Із тих підстав, з яких позов був пред`явлений, він не підлягав задоволенню як необґрунтований і недоведений.

Суд першої інстанції повною мірою вищевикладеного не врахував і ухвалив помилкове рішення про відмову в позові за спливом позовної давності, тому на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду скасувати, в позові відмовити внаслідок його необґрунтованості та недоведеності.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 грудня 2020 року скасувати, у позові Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до  ОСОБА_1  про стягнення боргу відмовити, внаслідок його необґрунтованості та недоведеності.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 15 вересня 2021 року.

Судді