ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року	Львів	Справа № 380/995/21 пров. № А/857/10072/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Хітрень О.Ю.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ,,Стебницьке гірничо-хімічне підприємство ,,Полімінерал” на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року у справі №380/995/21 (головуючий суддя Брильовський Р.М., м. Львів) за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до Приватного акціонерного товариства,,Стебницьке гірничо-хімічне підприємство ,,Полімінерал” про стягнення коштів з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року Головне управління ДПС у Львівській області звернулося до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства ,,Стебницьке гірничо-хімічне підприємство ,,Полімінерал”, в якому просило стягнути до бюджету кошти з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, в розмірі 647   861, 62 грн.
Рішенням від 09 квітня 2021 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.
Ухвалив стягнути з Приватного акціонерного товариства ,,Стебницьке гірничо-хімічне підприємство ,,Полімінерал” (Львівська область, м. Дрогобич, м. Стебник, вул. Дрогобицька, буд. 127, код ЄДРПОУ 05762281) кошти з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків та з рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів у розмірі 647861, 62 грн.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ПАТ ,,Стебницьке гірничо-хімічне підприємство ,,Полімінерал” подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на те, що суд першої інстанції задовольнив позов у спосіб, який передбачає два варіанти здійснення контролюючим органом стягнення податкового боргу, а саме: - стягнення грошових коштів, які знаходяться на рахунках у банках, обслуговуючих такого платника податків; - стягнення грошових коштів з рахунків у системі електронного адміністрування податку на додатну вартість, відкритих в органі, що здійснює  казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Проте, суд не звернув уваги на те, що кошти на рахунках платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість. 
У даному випадку податковий борг виник у зв`язку з несплатою відповідачем земельного податку з юридичних осіб.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.
Головне управління ДПС у Львівській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права. Просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому  задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ПАТ ,,Стебницьке гірничо-хімічне підприємство ,,Полімінерал” має податковий борг перед бюджетом, заборгованість згідно з картками особових рахунків та довідки про заборгованість від 26.11.2020 №9185/9/13-01-13-01-12 складає 647 861,62 гривень. 
Вказана сума податкового боргу виникла у зв`язку з несплатою сум земельного податку, задекларованого самостійно у податковій декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності.
Так, податкові зобов`язання нараховано згідно податкового розрахунку земельного податку 13.02.2020 на суми: 107 946,17 грн (термін сплати 29.06.2020); 107 983,09 грн (термін сплати 30.06.2020); 107 983,09 грн (термін сплати 30.07.2020); 107 983,09 грн (термін сплати 31.08.2020);  107 983,09 грн (термін сплати 30.09.2020); 107 983,09 грн (термін сплати 30.10.2020).
Узгоджені суми грошових зобов`язань ПАТ ,,Стебницьке гірничо-хімічне підприємство ,,Полімінерал” своєчасно не були сплачені та набули статусу податкового боргу. З метою погашення заборгованості контролюючим органом була виставлена податкова вимога форми «Ю» №2000-53 від 25.08.2020, проте вжиті заходи не призвели до повної сплати податкового боргу платником податків. Заперечень щодо суми податкового боргу або доказів його сплати відповідачем не надано.
Враховуючи зазначенні обставини, контролюючий орган звернувся з даним позовом до суду з метою стягнення податкового боргу платника податку   ПАТ ,,Стебницьке гірничо-хімічне підприємство ,,Полімінерал”.
Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим,  що позивачем відповідно до   ст. 59 ПК України   відповідачу була надіслана податкова вимога форми «Ю» від 25.08.2020 №2000-53, однак залишилась без належного реагування. Доказів оскарження вказаної вимоги сторонами не надано. Згідно з пп.   20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України   контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України   (далі   ПК України) платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Самостійно визначене платником податків грошове зобов`язання не підлягає оскарженню (п.56.11. ст.56 ПК України).
Пунктом   286.2 статті 286 ПК України   визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому   статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій.
Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (п.287.3 ст.287 ПК України).
Матеріалами справи підтверджується, що податкове зобов`язання за платежем земельний податок з юридичних осіб є узгодженим.
Відповідно до положень п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг   – це сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Враховуючи зазначену норму та факт несплати відповідачем податкового зобов`язання за платежем земельний податок з юридичних осіб в установлений чинним законодавством строк, таке зобов`язання є податковим боргом.
Згідно із п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України   контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Пунктом   95.1 статті 95 ПК України   передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Відповідно до абз.1 п.95.3 ст.95 ПК України   стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Враховуючи те, що під час розгляду справи встановлено, що відповідачем не сплачено  узгодженні суми податкових зобов`язань за платежем земельний податок з юридичних осіб, що призвело до виникнення податкового боргу станом на 20.11.2020 на загальну суму 647   861, 62 грн, суд першої інстанції з врахуванням наведених законодавчих норм дійшов правильного висновку, що даний податковий борг підлягає стягненню в судовому порядку, шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, які обслуговують такого платника податків. 
Проте колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про стягнення суми податкового боргу не лише з рахунків платника податків у банках, які обслуговують такого платника податків, а  також з рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Передусім суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки в позовній заяві податковий орган просив стягнути до бюджету кошти лише з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків. При цьому, колегія звертає увагу, що відповідно до норми ч.2 ст.9 КАС України  суд може вийти за межі позовних вимог лише, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У даному ж випадку позивачем є суб`єкт владних повноважень.
Також суд звертає увагу, що оскаржуваним рішенням позов задоволено у спосіб, який передбачає два варіанти здійснення контролюючим органом стягнення податкового боргу, а саме: 1) стягнення грошових коштів, які знаходяться на рахунках у банках та інших фінансових установах, обслуговуючих такого платника податків; 2) стягнення грошових коштів з рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Проте суд першої інстанції не звернув уваги на те, що підстави і порядок вчинення таких дій є відмінним.
Так, як вже зазначалося вище у даній постанові суду, відповідно до абзацу першого пункту   57.1   статті   57 ПК України   платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У разі не виконання платником податків обов`язку щодо своєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання контролюючий орган в силу компетенції, встановленої нормами   ПК України, здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків. Ця компетенція стосується, зокрема виявлення джерел погашення податкового боргу та контролю за дотриманням платником податків черговості погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення.
Джерела сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків визначені   статтею 87 ПК.
Так, згідно з абзацом першим пункту 87.1 цієї статті джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Відповідно до абзацу другого пункту   87.1   статті   87 ПК України   джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі сплати податкових зобов`язань, що виникли до 1 липня 2015 року, та/або погашення податкового боргу за податковими зобов`язаннями, що виникли до 1 липня 2015 року, перерахування коштів до бюджету здійснюється безпосередньо з поточних рахунків платника податків, відкритих у банках.
Не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість (крім податкового боргу, що виник до 1 липня 2015 року), кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Для погашення такого податкового боргу за рахунок коштів на рахунку платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість центральний орган виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, за умови наявності підстав, передбачених   статтею 95 цього Кодексу, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, у якому зазначаються найменування платника податків, податковий та індивідуальний податковий номер платника податків та сума податкового боргу, що підлягає перерахуванню до бюджету (крім сум податкового боргу за податковими зобов`язаннями з податку на додану вартість, що підлягали сплаті до державного бюджету та за якими сформовано реєстр для перерахування коштів до державного бюджету з рахунка у системі електронного адміністрування відповідно до пункту   200.2   статті   200   цього   Кодексу). Порядок формування та надсилання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, такого реєстру визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (абзац четвертий пункту   87.1   статті   87 ПК).
Спеціальною нормою, яка регулює стягнення коштів, у тому числі, з рахунків в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, є норма абзацу першого пункту 95.3 цієї статті, згідно з якою стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Отже, суд першої інстанції не звернув увагу, що з рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість може бути погашений виключно податковий борг з податку на додану вартість (крім податкового боргу, що виник до 1 липня 2015 року), натомість, у цій справі предметом спору є стягнення податкового боргу, що виник внаслідок несплати узгодженої суми грошового зобов`язання з земельного податку юридичних осіб. 
Непогашення податкового боргу, зокрема зі сплати земельного податку, дає право контролюючому органу здійснити за цього платника податку і в інтересах держави заходи на погашення податкового боргу, який виник через таку несплату. При цьому, такі заходи мають бути здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, як це вимагається частиною другою   статті 19 Конституції України, якою встановлено критерій поведінки державного органу у сфері публічних відносин. Неправомірна поведінка невладного суб`єкта у цих відносинах не може виправлятися неправомірною поведінкою владного суб`єкта.
Правову позицію щодо застосування норм статті   87   і статті   95 ПК України   викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30 липня 2019 року у справі № 440/4082/18,   від 10 вересня 2019 року у справі №1840/3549/18 та від 25 лютого 2020 року у справі №1340/5767/18.
Встановлені обставини у своїй сукупності підтверджують, що заявлені позовні вимоги про стягнення з ПАТ ,,Стебницьке гірничо-хімічне підприємство ,,Полімінерал” до бюджету коштів з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника в розмірі 647   861, 62 грн є обґрунтованими, відтак, підлягають задоволенню. Натомість рішення суду в частині стягнення таких коштів з рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів підлягає скасуванню  з наведених вище мотивів. 
В силу приписів  ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустився помилки в частині застосування норм матеріального права, а тому визнає правильним скасувати рішення  суду першої інстанції в частині.   

Керуючись ст. ст. 243,  310, 315, 317, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ,,Стебницьке гірничо-хімічне підприємство ,,Полімінерал” задовольнити частково.
Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року в справі №380/995/21 в частині стягнення коштів у сумі 647861, 62 грн з рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 20.09.2021.

  

  

          У зв`язку з перебуванням судді Гудима Л.Я. у відпустці постанова в повному обсязі складена 20 вересня  2021 року.