ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«05» липня 2021 року 
м. Харків
справа № 643/21132/19
провадження № 22ц/818/3112/21
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів        -                 Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,
учасники справи: 
позивач - Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», 
відповідачка - ОСОБА_1 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2020 року в складі судді Бондарєвої І.В.
                                в с т а н о в и в:
У грудні 2019 року засобами поштового зв`язку Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що між СП «Український мобільний зв`язок», який в подальшому перетворився в Закрите акціонерне товариство «Український мобільний зв`язок», яке було перейменовано зі зміною типу в Приватне акціонерне товариство «МТС Україна», яке перейменовано в Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», та ОСОБА_1 укладено договори про надання послуг мобільного зв`язку № 5.1684600.1000455/448450 від 01 березня 2001 року номер телефону НОМЕР_1 , тарифний пакет «МТС Офіс 90+» та № 5.1684600.1000455/409947 від 24 січня 2001 року, номер телефону НОМЕР_3 , тарифний пакет «Вільний трафік», за умовами яких кожному абоненту надається один особовий рахунок, на підставі чого здійснюються розрахунки за надані послуги за всіма наявними у абонента номерами телефонів. Отже, з метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку відповідачці було присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_4 .

Зазначив, що відповідачка зобов`язалася своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги на умовах, визначених договором, а також сплачувати авансові внески до моменту фактичного використання попереднього внеску.

Посилався на те, що на адресу відповідачки надіслано рахунок № НОМЕР_5 від 31 травня 2017 року за послуги, що надані за період з 01 травня 2017 року по 31 травня 2017 року в розмірі 69 099,57 грн, однак боржниця заборгованість не оплатила. Вказана заборгованість виникла за період з 01 травня по 10 травня 2017 року.

Вказав, що перебуваючи за межами України (Турція), відповідачка користувалася послугою «роумінг», про що свідчить довідкова інформація про надані послуги за номером телефону НОМЕР_6 . Крім того, вказані послуги підлягають оподаткуванню ПДВ 20% та збором до ПФ 7,5%.

Зазначив, що відповідачці направлено претензію № 295380267435/08 від 22 серпня жовтня 2018 року з вимогою погасити заборгованість, однак вона її не погасила, у зв`язку з чим відповідно до умов договору номер телефону був відключений від мережі зв`язку товариства.

Вказав, що товариством подано заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, однак ухвалою суду від 16 квітня 2019 року у його видачі відмовлено.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» заборгованість за надані телекомунікаційні послуги в сумі 69 099,57 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2020 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» заборгованість за надані телекомунікаційні послуги в сумі 69 099,57 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила заочне рішення суду скасувати, направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за правилами підсудності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні судового рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставини у справі, не врахував того, що у неї не було ніякої необхідності користуватися інтернетом за розцінками «роумінгу», оскільки всі готелі обладнані модулями WI-FI, які є дуже дешевими. Також, судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Так, її не було належним чином повідомлено про розгляд справи. З 20 березня 2019 року по сьогоднішній день вона зареєстрована на території Дергачівського району в с. М. Данилівка. Однак, Фрунзенський районний суд м. Харкова не перевіряв її місце реєстрації, а скористався довідками, що їх отримав Московський районний суд м. Харкова. Вважала, що Фрунзенським районним судом м. Харкова відкрито провадження у справі з порушенням правил підсудності.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду - залишити без змін.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 було замовлено та отримано послуги міжнародного «роумінгу», а тому нарахована позивачем заборгованість з оплати за надані телекомунікаційні послуги є правомірною. 

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 січня 2001 року між Закритим акціонерним товариством «Український мобільний зв`язок» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг мобільного зв`язку № 5.1684600.100055/409947, відповідно до умов якого відповідачка обрала тарифний пакет з наступними послугами: телефонія, переадресування дзвінка, текстова пошта/T-mail; голосова пошта/V-mail; телефон - НОМЕР_7 .

01 березня 2001 року між Закритим акціонерним товариством «Український мобільний зв`язок» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг мобільного зв`язку № 5.1684600.1000455/448450, відповідно до умов якого відповідачка бажає обрати тарифний пакет з наступними послугами: телефонія, переадресування дзвінка, текстова пошта/T-mail; голосова пошта/V-mail; телефон - НОМЕР_8 . 

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.3 вказаних договорів UMC згідно з цим договором надає послуги стільникового радіотелефонного зв`язку в межах України. Міжнародний телефонний зв`язок здійснюється з країнами, що визначаються за вибором UMC. Загальні умови надання послуг у повному обсязі визначаються Правилами користування мережами стільникового зв`язку UMC, які є невід`ємною частиною цього договору. Надання послуг починається з моменту внесення абонентом повної суми початкового завдатку/авансу.

Згідно пункту 2.3 вказаних договорів абонент має право, зокрема, використовувати радіотелефони в межах районів України, зазначених на карті зон дії мережі стільникового зв`язку, а також у країнах, з операторами яких UMC уклало договори роумінгу.

Пунктом 2.4 вказаних договорів передбачено, що абонент зобов`язаний, зокрема, своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги, авансові внески та щомісячну абонентську плату по всіх телефонах, зареєстрованих на його особовому рахунку (абонентська платня вноситься і в тому випадку, коли надання послуг призупинено за не сплату попередніх рахунків або за заявою абонента).

Пунктами 3.1-3.5 вказаних договорів передбачено, що розрахунки за надані послуги мобільного зв`язку здійснюються з тарифами UMC, які є невід`ємною частиною цього договору. Розрахунковий період становить один календарний місяць. Кожному абоненту надається один особовий рахунок, на підставі чого здійснюються розрахунки за надані послуги за всіма наявними у абонента телефонами. В окремих випадках UMC може надавати декілька особистих рахунків по кожній телефонній групі номерів.

Розрахунки за надані послуги здійснюються посекундно після перших повних 30 секунд розмови за винятком надання послуг міжнародного «роумінгу» та міжнародних дзвінків. Перші неповні 30 секунд розмови тарифікуються як 30 секунд; міжнародний «роумінг» та міжнародні дзвінки тарифікуються похвилинно. Кожна неповна хвилина розмови тарифікується як повна.

Рахунки за надані послуги, авансові внески та щомісячну абонентську плату абонент сплачує готівкою, перерахуванням на розрахунковий рахунок UMC або кредитною карткою в національній валюті України. Рахунки підлягають бути сплаченими в строк до 15 числа місяця наступного за розрахунковим.

Оплата розмов в іноземній валюті абонентами - нерезидентами України із-за кордону провадиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок UMC або кредитною карткою (якщо інше не буде встановлено законодавчими актами).

Кількість послуг, наданих абоненту у розрахунковому періоді, визначається у відповідності до показників належних UMC технічних засобів виміру тривалості розмов абонента на підставі білінгових даних UMC (звіт про баланс особистого рахунку абонента) (а.с.8, 9).

За змістом пункту 1.2 Статуту Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» перейменовано у Приватне акціонерне товариство «МТС Україна», яке перейменовано зі зміною типу та назви товариства у Закрите акціонерне товариство «Український мобільний зв`язок», що створене шляхом перетворення Українсько-германсько-голандсько-датського спільного підприємства «Український мобільний зв`язок» в Україні» (а.с.18).

Відповідно до розрахунку заборгованості за телекомунікаційні послуги за період з 01 травня 2017 року по 31 травня 2017 року ОСОБА_1 нараховано заборгованість за послуги мобільного зв`язку та доступу до інтернет в розмірі 54 072,67 грн, а саме за послуги міжнародного «роумінгу»; на вказану суму нарахований податок на додану вартість в сумі 10 814,53 грн та збір в Пенсійний фонд в сумі 4055,46 грн, всього заборгованість станом на 31 травня 2017 року становить 69 099,57 грн (а.с.7, 10).

Як вбачається із звіту з історії балансу за вказаний період за особовим рахунком № НОМЕР_4 за ОСОБА_1 існує заборгованість за послуги в розмірі 69 099,57 грн (а.с.12).

22 серпня 2018 року Приватним акціонерним товариством «ВФ Україна» на адресу ОСОБА_1 направлено претензію, в якій товариство повідомило про порушення нею умов договорів від 14 грудня 2000 року № 395382578806, номер телефону № НОМЕР_6 та від 02 березня 2001 року № 395382578854, номер телефону № НОМЕР_11, дія яких припинена з 29 липня 2018 року. Вартість наданих товариством послуг в розмірі 69 099,57 грн до 22 серпня 2018 року нею не сплачена, у зв`язку з чим просив терміново погасити прострочену заборгованість (а.с.15).

Із довідкової інформації про надані послуги від 10 вересня 2019 року вбачається, що абонентом ОСОБА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_4 , номер телефону НОМЕР_9 , номер SIM карти - НОМЕР_10 , тарифний пакет GSM «Офіс 50+», за період з 01 травня 2017 року по 31 травня 2017 року, здійснювались вхідні та вихідні дзвінки, зокрема, і в «роумінгу», а також використовувалась послуга мобільний інтернет - передача даних, зокрема, у «роумінгу» 01 травня та 10 травня 2017 року (а.с.13-14).

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2019 року у справі № 643/5044/19 відмовлено Приватному акціонерному товариству «ВФ Україна» у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги з ОСОБА_1 . При цьому в ухвалі судді зазначено, що судом була отримана інформація з реєстру територіальної громади м. Харкова про зареєстроване місце перебування боржників, відповідно до якої боржниця ОСОБА_1 не значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статтях 1, 32, 37 Закону України «Про телекомунікації» № 1280-IV (далі - Закон № 1280-IV) визначено, що абонент - це споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі; оператор телекомунікацій - суб`єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж.

Споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: державний захист своїх прав; вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання телекомунікаційних послуг; оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів; відмову від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли.

Правовими основами діяльності операторів, провайдерів телекомунікацій є пріоритет інтересів споживачів телекомунікаційних послуг, що кореспондує загальному змісту законодавства про захист прав споживачів.

Статтею 39 Закону № 1280-IV визначено, що оператори телекомунікацій зобов`язані: здійснювати діяльність у сфері телекомунікацій відповідно до законодавства; надавати споживачам вичерпну інформацію, необхідну для укладення договору, а також щодо телекомунікаційних послуг, які вони надають; вести достовірний облік телекомунікаційних послуг, що надаються споживачеві.

У пункті 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11 квітня 2012 року (далі - Правила) наведено ряд визначень, відповідно до яких: послуги рухомого (мобільного) зв`язку - це послуги, які надаються оператором рухомого (мобільного) зв`язку і під час отримання яких кінцеве обладнання абонента може вільно переміщатися в межах телекомунікаційної мережі такого оператора або його «роумінг»-партнера із збереженням абонентського номера або мережевого ідентифікатора споживача.

Договором про надання послуг вважається правочин, укладений між споживачем і оператором, провайдером, за яким оператор, провайдер зобов`язується на замовлення споживача надавати послуги, а споживач - їх оплачувати (якщо інше не передбачено договором).

Згодою споживача є волевиявлення, виражене споживачем у будь-який спосіб, у тому числі, вчинення дій, які можуть бути зафіксовані обладнанням оператора, провайдера (голосове, текстове повідомлення, використання сигналів тонового набору тощо).

«Роумінгом», у розумінні Правил, є послуга, яка забезпечує можливість абонентові одного оператора рухомого (мобільного) зв`язку отримувати послуги в мережі іншого оператора із збереженням початкової реєстрації абонента в телекомунікаційній мережі свого оператора, а «роумінг»-партнери - оператори, що уклали договір про «роумінг».

Припинення надання послуг - остаточне припинення оператором, провайдером надання споживачеві послуг внаслідок припинення дії чи зміни умов договору в частині скорочення переліку послуг, а також у випадках, встановлених законом.

Пунктом 14 Правил передбачено, що надання послуг здійснюється у разі: 1)  укладення договору відповідно до основних вимог, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації; 2) їх оплати споживачем. Надання програмної послуги абонентові здійснюється на підставі угоди, укладеної між абонентом і провайдером такої послуги відповідно до Закону України «Про телебачення і радіомовлення» та інших нормативно-правових актів.

Згідно пункту 15 Правил до укладення договору оператор, провайдер зобов`язаний безоплатно надати споживачеві для ознайомлення вичерпну інформацію про зміст, якість, вартість та порядок надання послуг, зокрема: тарифи, тарифні плани на послуги із зазначенням мінімального строку їх дії, пільги з надання та оплати послуг; умови і порядок оплати послуг; перелік країн, з якими організований міжнародний телефонний зв`язок та в яких надається «роумінг»; порядок розгляду звернень споживачів.

Зазначена інформація повинна надаватися споживачеві у доступній формі шляхом розміщення у місцях продажу послуг, пунктах колективного користування, довідково-інформаційних, сервісних службах оператора, провайдера, на його веб-сайті. Крім того, на вимогу споживача може надаватися інша інформація про надання послуг відповідно до законодавства.

У пункті 35 Правил зазначено, що споживачі під час замовлення та/або отримання послуг мають право на: вибір виду та кількості послуг та відмову від оплати послуги, яку вони не замовляли.

Відповідно до пунктів 27, 39 Правил оператори, провайдери зобов`язані повідомляти абонентові під час першої реєстрації його кінцевого обладнання в мережі «роумінг»-партнера для отримання міжнародного «роумінгу» про суму коштів на особовому рахунку абонента (за наявності технічної можливості), вартість послуг телефонного зв`язку з абонентами країни перебування та України, з передачі текстових повідомлень, доступу до Інтернету, а також додатково повідомляти абонентові, з яким укладений договір у письмовій формі, про технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на його особовому рахунку.

Згідно пункту 2.3 вказаних договорів абонент має право, зокрема, використовувати радіотелефони в межах районів України, зазначених на карті зон дії мережі стільникового зв`язку, а також у країнах, з операторами яких UMC уклало договори «роумінгу».

Таким чином, право користуватися передбаченими договором послугами за межами України виникає лише у випадку замовлення послуг міжнародного «роумінгу».

Під час здійснення розрахунків оператор, провайдер не має права стягувати плату за послугу, яку споживач не замовляв (підпункт 4 пункту 64 Правил).

Як вбачається з пункту 2.3 затверджених рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації «Основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг» від 29 листопада 2012 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 грудня 2012 року за № 2150/22462, забороняється включати до договору положення, що передбачають отримання та/або сплату споживачем послуг, які не є предметом договору або які він не замовляв.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.  Ці дані встановлюються такими засобами:  письмовими, речовими і електронними доказами;  висновками експертів;  показаннями свідків.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.  Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що 24 січня 2001 року та 01 березня 2001 року СП «Український мобільний зв`язок», який в подальшому перетворився в Закрите акціонерне товариство «Український мобільний зв`язок», яке було перейменовано зі зміною типу в Приватне акціонерне товариство «МТС Україна», яке перейменовано в Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», та ОСОБА_1 укладено договори про надання послуг мобільного зв`язку № 5.1684600.1000455/409947, номер телефону НОМЕР_3 та № 5.1684600.1000455/448450 , номер телефону НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 3.5 укладених договорів кількість послуг, наданих абоненту у розрахунковому періоді, визначається у відповідності до показників належних UMC технічних засобів виміру тривалості розмов абонента на підставі білінгових даних UMC (звіт про баланс особистого рахунку абонента).

Відповідно до статті 24 Закону України «Про телекомунікації» умовами застосування технічних засобів телекомунікацій є їх відповідність стандартам і технічним регламентам. Технічні засоби телекомунікацій повинні мати виданий у встановленому законодавством порядку документ про підтвердження відповідності вимогам нормативних документів у сфері телекомунікацій. Підтвердження відповідності технічних засобів телекомунікацій здійснюється згідно із Законом України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності».

Згідно показників, належних Приватному акціонерному товариству «ВФ Україна» технічних засобів виміру тривалості, кількості та вартості послуг було зафіксовано обсяг даних, що були використані ОСОБА_1 в період з 01 травня 2017 року по 31 травня 2017 року, зокрема, 01 травня 2017 року мобільний інтернет - передача даних у «роумінгу» 223,88 мб, РОР вхідний дзвінок у «роумінгу» 0-05 секунд, РОР вхідний дзвінок у «роумінгу» 0-26 секунд.

Така інформація відображена в довідковій інформації про надані послуги», яка була досліджена судом першої інстанції та не являється простим розрахунком, а є автоматичним розрахунком сертифікованого та атестованого державою обладнання, і є підтвердженням надання зазначених в ній послуг абоненту.

ОСОБА_1 посилається на те, що вона не замовляла послуги міжнародного «роумінгу», однак, на спростування факту надання їй позивачем телекомунікаційних послуг, зокрема, щодо надання послуги «роумінг», будь-яких доказів до суду не надала.

Таким чином, надані позивачем докази на підтвердження факту надання споживачеві послуг та наявної заборгованості за їх використання є належними та допустимими, відповідачем не спростовані.

Відповідно до статей12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачкою, в порушення зазначених вимог процесуального закону, не спростовано надані позивачем розрахунки щодо користування платним мобільним зв`язком у вказаний період на зазначену в позові суму.

Посилання ОСОБА_1 на те, що Фрунзенським районним судом м. Харкова відкрито провадження у справі з порушенням правил підсудності, тому справа підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушенням правил територіальної юрисдикції є необґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до частини 2 статті 378 ЦПК України справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у справі ухвалено заочне рішення, однак при розгляді судом першої інстанції заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, вона не заявляла про непідсудність розгляду даної справи у Фрунзенському районному суді м. Харкова. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не зазначено про поважність причин не подання такого клопотання в суді першої інстанції, а також даний розгляд справи не відноситься до виключної підсудності, у зв`язку з чим дане клопотання не підлягає задоволенню на підставі частини 2 статті 378 ЦПК України.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1  в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        І.В. Бурлака

Судді                                                                 О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 05 липня 2021 року.