ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
13 серпня 2021 року
м. Харків
справа №641/10465/20
провадження № 22-ц/818/3341/21
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В. 
суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 березня 2021 року, постановлене під головуванням судді ОСОБА_3 ,-
в с т а н о в и в:
В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення індексації. 
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 березня 2021 року позов задоволено частково. Збільшено розмір аліментів визначених за рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.12.2016 року які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 2800,00 грн. щомісяця, але не менше встановленого законом мінімуму, починаючи з дня набуття даним рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. В решті задоволення позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що відсутні будь-які правові підстави для збільшення розміру аліментів відповідного до вимог чинного законодавства. Судом не було надано належної правової оцінки наявності на його утриманні матері відповідача, яка є людиною похилого віку та потребує двічі на рік проходження курсу лікування коштовними медикаментами, які він придбає власним коштом. Позивачем не надано доказів, що свідчать про поліпшення матеріального становища відповідача. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України – в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оспорюється, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.
Задовольняючи частково позов та збільшуючи розмір аліментів визначених за рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.12.2016 року з 1 500,00 грн. до 2 800,00 грн щомісяця, але не менше встановленого законом мінімуму, починаючи з дня набуття даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції виходив з матеріального стану позивачки, захисту інтересів дитини та того розміру аліментів, який відповідає прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку.
Такий висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Матеріали справи свідчать про те, що сторони мають спільного сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8). 
ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.12.2016 року стягнуто з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_5 аліменти на утримання сина –  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  в розмірі 1500 грн. 00 коп. щомісяця, починаючи з 01.12.2016 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6-7). 
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із статтею 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі.
В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з частиною другою статті 182 СК України(у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».
Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.
Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17 та від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17.
Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 та збільшуючи визначений рішенням суду розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції виходив з матеріального стану позивачки, захисту інтересів дитини та того розміру аліментів, який відповідає прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції щодо визначеного розміру стягнутих аліментів, виходячи з наступного.
Зміна мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку не є підставою для задоволення позову про збільшення розміру аліментів. Як не є такою підставою у розумінні статті 192 СК України зміна рівня життя дитини.
Тлумачення ст. 192 СК України дозволяє констатувати, що при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і одержувача.
Відповідач ОСОБА_2 не має постійного доходу та має на утримання матір похилого віку. Даних про покращення матеріального стану відповідача матеріали справи не містять.
Доказів на спростування даних відносно відповідача, ОСОБА_1 не надано.
Здорожчання життя у зв`язку із подорослішанням дитини не є підставою для збільшення розміру аліментів. Натомість позивачка не позбавлена права на звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення з твердої грошової суми на частку від заробітку.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 березня 2021 року в частині задоволених позовних вимог щодо збільшення розміру стягнутих аліментів скасувати з відмовою у задоволенні позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки відсутні дані про покращення майнового стану платника аліментів. В іншій частині рішення суду не оскаржене.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст.ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,–
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 березня 2021 року в частині задоволених позовних вимог щодо збільшення розміру стягнутих аліментів – скасувати та в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Головуючий:  Судді:	О.В. Маміна С.С. Кругова   Н.П. Пилипчук