Ухвала
Іменем України
 
29 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 755/18746/20
провадження № 61-9487ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою.
У лютому 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду як третя особа із самостійними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики, що оформлений розпискою. 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про залучення третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою та відмовлено у прийнятті позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики.
Постановою Київського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у червні 2021 року ОСОБА_1 просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно положень частини першої статті 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.
Положеннями статті 195 ЦПК України закріплюється, що статті 193 і 194 цього Кодексу застосовуються до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
Тлумачення пунктів 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України дає підстави дійти висновку, що про те, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Судами встановлено, що предметом розгляду цієї справи є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, оформленим у вигляді розписки.
ОСОБА_3 звертався з самостійними вимогами щодо предмету спору у справі № 755/18746/20, а саме: з вимогами про визнання договору позики, оформленого у вигляді розписки недійсним, вважаючи цей правочин фіктивним.
Суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що оскільки  ОСОБА_3 звернувся з позовом про визнання недійсною розписки, за якою ОСОБА_1 просить стягнути заборгованість з ОСОБА_2 , тому у разі задоволення позову ОСОБА_3 будуть відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою.
Таким чином, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що висновок суду першої інстанції про те, що предмет позову та суб`єктивний склад сторін за первісним та самостійним позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, за своєю правовою природою, обраним способом захисту не є однорідними, є помилковим та передчасним.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Із змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.
Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Керуючись частиною першою статті 389, частиною другою та четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                С. Ю. Мартєв
 
В. А. Стрільчук
 
І. М. Фаловська