23.07.21
22-ц/812/1463/21
Провадження № 22-ц/812/1463/21

П О С Т А Н О В А 
іменем України

22 липня 2021 року м. Миколаїв
справа № 489/2478/15-ц
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Лівінського І.В.,
суддів: Шаманської Н.О., Тищук Н.О.,
із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження 
апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва, постановлену 15 червня 2021 року під головуванням судді Коваленка І.В., в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складене 16 червня 2021 року, 
за заявою
ОСОБА_1  про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Заявник зазначала, що 11 січня 2020 року Ленінським районним судом м. Миколаєва виданий виконавчий лист № 489/2478/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 110048583000 від 28 вересня 2006 року у загальному розмірі 56095,88 швейцарських франків, а також пені у розмірі 9851,12 грн та 4567,50 грн судового збору. 
Згодом АТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги заборгованості за вказаним договором на підставі договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», яка в свою чергу відступила право вимоги ОСОБА_3 за договором про відступлення прав вимоги. 
Згідно з повідомленням ОСОБА_3 , як нового кредитора, усі її зобов`язання, які виникли на підставі зазначеного кредитного договору, припинені у повному обсязі на підставі статті 604 ЦК України.
08 травня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В. відкрито виконавче провадження № 62029563 з виконання зазначеного вище виконавчого листа, в межах якого арештоване, описане та передане на реалізацію з електронних торгів в мережі «СЕТАМ» належне боржнику на праві власності нерухоме майно (торгівельний павільйон, загальною площею 69,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ).
Посилаючись на те, що її обов`язок як боржника за кредитним договором та виконавчим документом припинений у повному обсязі, подальше виконання виконавчого листа за повної відсутності обов`язку боржника за неіснуючим вже зобов`язанням, призведуть до безпідставного, неправомірного та безповоротного позбавлення належного їй на праві власності нерухомого майна, просила суд визнати спірний виконавчий документ (лист) таким, що не підлягає виконанню. 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки припинення обов`язку боржника ОСОБА_1 відбулося після початку примусового виконання судового рішення, суд вважає відсутніми правові підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у розумінні вимог статті 432 ЦПК України.
В апеляційній скарзі заявник просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити вимоги заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що оскільки її обов`язок, як боржника за кредитним договором та виконавчим документом, відсутній повністю у зв`язку з його припиненням, то мета судового рішення досягнута, кредиторські вимоги задоволені без необхідності примусового виконання рішення суду, що цілком узгоджується з завданнями цивільного судочинства, визначеними у частині 1 статті 2 ЦПК України. Висновки суду є помилковими, оскільки суперечать положенням статті 432 ЦПК України, яка встановлює, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю, якщо обов`язок боржника відсутній повністю у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником. А також стаття 39 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі – Закон № 1404-VIII) також чітко встановлює таку підставу для закінчення виконавчого провадження, як визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. До того ж стягувач підтвердив доводи, викладені у даній заяві.
До апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від приватного виконавця, в якому він заперечував про задоволення скарги. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Так, із матеріалів справи вбачається, що 28 вересня 2006 року ОСОБА_1 уклала з АКІБ (згодом перейменоване у АТ) «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту №11048583000, за яким банк надав їй кредит у розмірі 83812 швейцарських франків на строк до 27 вересня 2017 року.
Того ж дня між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19 жовтня 2018 року в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту скасовано, ухвалено нове рішення. Позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11048583000 від 28 вересня 2006 року в загальному розмірі 56914,53 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 03 квітня 2015 року становить 1393354,15 грн., яка складається з основного боргу – 55348,00 швейцарських франків, що еквівалентно 1355003,11 грн., заборгованості за процентами – 1566,53 швейцарських франків, що еквівалентно 38351,03 грн., а також пеню в сумі 11273,01 грн. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» судові витрати у розмірі 9135,00 грн. за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій, тобто з кожного по 4567,50 грн. В іншій частині рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19 жовтня 2018 року залишено без змін.
Додатковою постановою Миколаївського апеляційного суду від 04 жовтня 2019 року стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» витрати, пов`язані із проведення експертизи у розмірі 20200 грн, тобто з кожного по 10100 грн.
Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року постанови Миколаївського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року та від 04 жовтня 2019 залишені без змін. 
На виконання вказаного судового рішення 11 січня 2020 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист № 489/2478/15-ц.
05 травня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62029563 з примусового виконання виконавчого листа № 489/2478/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість 56095,88 швейцарських франків, пеню 9851,12 грн та судовий збір 4567, 50 грн. 
23 вересня 2020 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» укладено договір факторингу № 23/09/1/2020, відповідно до якого товариство набуло права вимоги до ОСОБА_1 , зокрема за договором про надання споживчого кредиту №11048583000 від 28 вересня 2006 року. 
Того ж дня між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення прав вимоги (цесія), відповідно до якого остання набула права вимоги до ОСОБА_1 , зокрема за договором про надання споживчого кредиту №11048583000 від 28 вересня 2006 року. 
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26 квітня 2021 року замінено сторону виконавчого провадження № 62029563 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 489/2478/15-ц, а саме стягувача з ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» на ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Листом-повідомлення від 03 жовтня 2020 року ОСОБА_3 повідомила про припинення усіх зобов`язань ОСОБА_1 на підставі статті 604 ЦК України, що виникли згідно договору про надання споживчого кредиту №11048583000 від 28 вересня 2006 року.
На підставі вказаного повідомлення ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання виконавчий листа таким, що не підлягає виконанню.
Згідно з вимогами частини 2 статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові (обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника) та процесуально-правові (обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа).
Водночас, саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. 
Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.
Так, за частиною 1 статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.
Отже, оскільки стягувач ОСОБА_3 , в тому числі в судовому засіданні апеляційного суду, повідомила про припинення усіх зобов`язань ОСОБА_1 , що виникли згідно договору про надання споживчого кредиту №11048583000 від 28 вересня 2006 року, на підставі статті 604 ЦК України, зазначене є підставою для визнання виконавчого листа, виданого 11 січня 2020 року Ленінським районним судом м. Миколаєва № 489/2478/15-ц таким, що не підлягає виконання за правилами статті 432 ЦПК України.
Заперечуючи проти задоволення цієї заяви приватний виконавець посилався на те, що на цей час відкрито виконавче провадження про примусове стягнення за вказаним виконавчим листом, а Закон № 1404-VIII, зокрема стаття 39, не передбачає для закінчення виконавчого провадження такої підстави, як визнання судом виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 
Однак, такі заперечення є необґрунтованими та є наслідком помилкового тлумачення положень Закону № 1404-VIII.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, і є порушенням права на суд. Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов`язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, необхідно розглядати як невід`ємну частину "судового розгляду" для цілей статті 6 Конвенції.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Отже, Законом прямо передбачена можливість визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню під час проведення виконавчих дій за відповідним виконавчим листом, за яким відкрите виконавче провадження, та на цій підставі закінчення виконавчого провадження. 
Тому, таких перешкод, на які посилався приватний виконавець, чинне законодавство не містить.
До того ж, таке визнання буде відповідати балансу інтересів, як стягувача ОСОБА_3 , так і боржника ОСОБА_1 .
Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, ухвала підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України з постановленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .
Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити, ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу. 
Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню задовольнити.
Визнати виконавчий лист № 489/2478/15-ц, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва 11 січня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 28 вересня 2006 року у загальному розмірі 56095,88 швейцарських франків, а також пені у розмірі 9851,12 грн та 4567,50 грн судових витрат, таким, що не підлягає виконанню.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий	І.В. Лівінський	
Судді	Н.О. Шаманська Н.О. Тищук	

Повне судове рішення складене 23 липня 2021 року.