ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2021 року	Львів	Справа № 380/3308/20 пров. № А/857/7351/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П., 
суддів –                                                            Іщук Л. П.,  Шевчук С. М.;
за участю секретаря судового засідання   – Чопко Ю. Т.;
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського  окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі № 380/3308/20 (головуючий суддя Сидор Н. Т., м. Львів, повний текст судового рішення складено 22 лютого 2021 року) за позовом   ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , командира  військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 про визнання наказу нечинним в частині,-
                                                       ВСТАНОВИВ:
04 травня  2020 року Львівським  окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , командира  військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 про визнання нечинним наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 № 30 в частині притягнення начальника зберігання авіаційної техніки військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 до дисциплінарного стягнення – пониження в посаді (п. 8 наказу) та в частині накладення на позивача обмеженої матеріальної відповідальності (п. 14 наказу).
В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що при проведенні службового розслідування були порушені   права ОСОБА_1 , оскільки таке розслідування проведено не повно та не всебічно, а при накладенні на нього дисциплінарного стягнення не було враховано обставин вчиненого правопорушення, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. Зазначено, що матеріалами службового розслідування не встановлено обставин, що саме дії ОСОБА_1 під час здійснення ним патрулювання призвели до крадіжки військового майна, а  службовим розслідуванням позивачу поставлено у провину невчасну доповідь про уже здійснену крадіжку. Вважає, що невчасна доповідь про події 26.02.2020 є вже наслідком вскриття люків та нестачі обладнання 4-х літаків МІГ-29, а не причиною та умовою такого вскриття літаків, тому притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності є протиправною.
Рішенням Львівського  окружного адміністративного суду від 04 лютого   2021 року позов задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано пункт 8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 № 30 “Про результати службового розслідування” в частині застосування дисциплінарного стягнення до начальника групи зберігання авіаційної техніки військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 у виді пониження в посаді. Визнано  протиправним та скасовано пункт 14 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 № 30 “Про результати службового розслідування” в частині притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності начальника групи зберігання авіаційної техніки військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 у розмірі п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідачем – військовою частиною НОМЕР_1 , оскаржено   його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги  вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права. Також вказано, що позивачем було допущено неналежне виконання службових обов`язків патрульним стоянки авіаційної техніки у зв`язку з чим ОСОБА_1 притягнено до дисциплінарної відповідальності. Також за неналежне виконання службових обов`язків, не вжиття належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобіганню розкраданню військового майна, внаслідок чого було завдано шкоду державі, ОСОБА_1 притягнено до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб. 
Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовної заяви в  повному обсязі.
Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив  та просить відмовити в задоволенні такої в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Встановлено, що Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 50ад “Про призначення службового розслідування” призначено службове розслідування по факту незадовільної організації зберігання авіаційної техніки, яка зберігається у військовій частині НОМЕР_2 , нестачі обладнання чотирьох літаків МиГ-29, з метою уточнення причин та умов, що сприяли вскриттю люків та нестачу обладнання чотирьох літаків МиГ-29 та встановлення винних посадових осіб військової частини НОМЕР_2 , ступеня їх вини. 
За наслідками проведеного службового розслідування комісією складено акт службового розслідування від 18.03.2020 №7, відповідно до якого в ході проведеного службового розслідування встановлено, що 26.02.2020 близько 15.30 год капітаном ОСОБА_1 , який виконував обов`язки патрульного по стоянці авіаційної техніки військової частини НОМЕР_2 , під час обходу території було виявлено зірвані пломби та пошкодження технологічних люків на літаках МиГ-29 бортові №№ 01, 08, 37, 41. 
Про вказаний факт капітан ОСОБА_1 лише о 16.30 год 27.02.2020 здійснив доповідь командиру військової частини НОМЕР_2 . В свою чергу, командир військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_3 доповів командуванню військової частини НОМЕР_1 . З метою перевірки наявності блоків та агрегатів авіаційної техніки (за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2020 № 350/173/119/53пс) 28.02.2020 комісією військової частини НОМЕР_3 у кількості шість військовослужбовців під керівництвом начальника інженерно - авіаційної служби - заступника начальника авіації з інженерно-авіаційної служби військової частини НОМЕР_1 було проведено повну перевірку зазначених літаків з оформленням актів технічного стану, актів огляду та прийняття під охорону та виявлено нестачу комплектуючих деталей. Загальна кількість викраденого майна становить 116 найменувань. Загальна вартість викраденого військового майна, враховуючи ступінь зносу та категорійність, попередньо становить 2 003 554, 38 грн.
На підставі акту службового розслідування від 18.03.2020 №7, командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ від 19.03.2020 № 30 “Про результати службового розслідування”, відповідно до якого, зокрема, за неналежне виконання службових обов`язків патрульним стоянки авіаційної техніки начальником групи зберігання авіаційної техніки військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 , порушення ним вимог статей 12, 16, 17, 291 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо виконання службових обов`язків, що визначають обсяг завдань, доручених за посадою, а також не своєчасного надання доповіді про подію, що сталася під час несення служби командиру та черговому військової частини, начальника групи зберігання авіаційної техніки військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 притягнено до дисциплінарної відповідальності у виді пониження в посаді (пункт 8 наказу) та за неналежне виконання ним службових обов`язків, не вжиття належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню військового майна, внаслідок чого було завдано шкоду державі, відповідно до вимог статті 5 Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” від 03.10.2019, начальника групи зберігання авіаційної техніки військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 притягнено до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб (пункт 14 наказу). 
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції  частково погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне. 
Щодо оскарження позивачем дисциплінарного стягнення у вигляді пониження на посаді, колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду із висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.
Встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 50ад “Про призначення службового розслідування” призначено службове розслідування по факту незадовільної організації зберігання авіаційної техніки, яка зберігається у військовій частині НОМЕР_2 , нестачі обладнання чотирьох літаків МиГ-29, з метою уточнення причин та умов, що сприяли вскриттю люків та нестачу обладнання чотирьох літаків МиГ-29 та встановлення винних посадових осіб військової частини НОМЕР_2 , ступеня їх вини. 
Для проведення службового розслідування призначено комісію у складі: голова комісії начальник озброєння - заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_4 , члени комісії: начальник інженерно-авіаційної служби заступник начальника авіації з інженерно-авіаційної служби військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_5 , старший офіцер авіаційно-технічної служби озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_6 , офіцер відділення служби військ відділу безпеки військової служби військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_7 .
За наслідками проведеного службового розслідування комісією складено акт службового розслідування від 18.03.2020 №7, відповідно до якого в ході проведеного службового розслідування встановлено, що 26.02.2020 близько 15.30 год капітаном ОСОБА_1 , який виконував обов`язки патрульного по стоянці авіаційної техніки військової частини НОМЕР_2 , під час обходу території було виявлено зірвані пломби та пошкодження технологічних люків на літаках МиГ-29 бортові №№ 01, 08, 37, 41. 
Про вказаний факт капітан ОСОБА_1 лише о 16.30 год 27.02.2020 здійснив доповідь командиру військової частини НОМЕР_2 . В свою чергу, командир військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_3 доповів командуванню військової частини НОМЕР_1 . З метою перевірки наявності блоків та агрегатів авіаційної техніки (за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2020 № 350/173/119/53пс) 28.02.2020 комісією військової частини НОМЕР_3 у кількості шість військовослужбовців під керівництвом начальника інженерно - авіаційної служби - заступника начальника авіації з інженерно-авіаційної служби військової частини НОМЕР_1 було проведено повну перевірку зазначених літаків з оформленням актів технічного стану, актів огляду та прийняття під охорону та виявлено нестачу комплектуючих деталей. Загальна кількість викраденого майна становить 116 найменувань. Загальна вартість викраденого військового майна, враховуючи ступінь зносу та категорійність, попередньо становить 2 003 554, 38 грн.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статей 5 та 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.
Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
Згідно з ч. 1 ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтею 17 цього Статуту визначено, що на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.
Згідно зі статтею 291 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України усі військовослужбовці добового наряду повинні твердо знати, неухильно й сумлінно виконувати свої обов`язки, наполегливо домагаючись додержання розпорядку дня та правил внутрішнього порядку.
Без дозволу чергового частини військовослужбовці добового наряду не мають права припиняти чи передавати будь-кому виконання своїх обов`язків.
Про всі події, що сталися під час несення служби, а також обставини, які викликали зміни в порядку несення служби, військовослужбовці добового наряду повинні негайно доповідати черговому військової частини та своїм командирам (начальникам).
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Закон України “Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України” (далі - Дисциплінарний статут).
Згідно з преамбулою Дисциплінарного статуту усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
У розумінні статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Статтею 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни (частина п`ята статті 5 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до частини 3 статті 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Відповідно до положень статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Відповідно до частини 1 статті 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (частина 1 статті 85 Дисциплінарного статуту).
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення (частина 2 статті 85 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до частини 3 статті 85 Дисциплінарного статуту, службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць. 
Відповідно до статті 86 Дисциплінарного Статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Згідно з статтею 87 Дисциплінарного Статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.
Відповідно до статті 97 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.
Відповідно до статті 98 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку. 
Положеннями статті 100 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що пониження в посаді військовослужбовців, пониження у військових званнях здійснюється за наказом того командира, якому надано право призначати на ці посади та присвоювати військові звання.
Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (ділі - Порядок № 608) в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі – Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовців), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів).
Згідно пункту 1 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
За приписами пункту 2 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, мають право, зокрема, запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування; за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді; ознайомлюватися з необхідними документами, за потреби - знімати з них (отримувати) копії та долучати до матеріалів службового розслідування.
Відповідно до  пункту 3 розділу IV Порядку № 608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні та письмові пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Колегія суддів зазначає, що позивачем ОСОБА_1 не заперечується  факт вчиненого ним порушення, а саме – невчасну доповідь про виявлений факт можливої крадіжки обладнання літаків МиГ-29, що підтверджується матеріалами справи, а саме поясненнями прапорщика ОСОБА_8 , поясненнями лейтенанта ОСОБА_9 , поясненнями старшого прапорщика ОСОБА_10 , поясненнями старшого лейтенанта ОСОБА_11 , поясненнями підполковника ОСОБА_3 , а також поясненнями самого ОСОБА_1 . 
Колегія суддів враховує, що Комісією під час службового розслідування встановлено, згідно акту службового розслідування від 18.03.2020 № 7/акт, що 26.02.2020 близько 15.30 год. саме капітаном ОСОБА_1 , який виконував обов`язки патрульного по стоянці авіаційної техніки Військової частини НОМЕР_2 , під час обходу території було виявлено зірвані пломби та пошкодження технологічних люків на літаках МиГ-29 бортові №№ 01, 08, 37, 41.
З аналізу вимог Дисциплінарного статуту слідує, що підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення є невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.
Відтак, оскільки факт  неналежного виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, який полягав у невчасній доповіді про виявлення крадіжки деталей літаків МиГ-29 є доведеним, позивач ОСОБА_1 був вірно притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді пониження на посаді.
Також колегія суддів наголошує, що підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається виключно особою, яка призначає службове розслідування і за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування приймає рішення, зокрема щодо виду дисциплінарного стягнення. Крім того, Дисциплінарний статут Збройних Сил України не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.
Аналогічна позиція викладена у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 31.01.2020 № 805/4255/16-а.
Щодо позовної вимоги про скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 № 30 в частині накладення на позивача обмеженої матеріальної відповідальності (п. 14 наказу), то така, на думку суду апеляційної інстанції, підлягає задоволенню з огляду на наступне.
За приписами вимог частини 1    статті 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі» № 160-IX від 03.10.2019 (далі - Закон № 160-IX) особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.
Згідно з статтею 3 Закону № 160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.
Суд вказує, що службовим розслідування не підтверджено вини саме позивача у втраті військового майна, окрім того не встановлено причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою.
Відтак, відповідач не довів вини саме позивача як підстави для його притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності.
Враховуючи викладене та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, про протиправність наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 30 від 19.03.2020   в частині накладення на позивача обмеженої матеріальної відповідальності (п. 14 наказу), відтак його слід скасувати у відповідній частині.
Згідно з частиною другою статті 6 КАС та статтею 17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини” передбачено застосування судами Конвенції та практики Європейського Суду з прав людини як джерела права.
Суд апеляційної інстанції застосовує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладену  у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України», де вказано, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на все  вищевказане, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції ці обставини не враховано та безпідставно прийнято рішення про  задоволення  адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального   права, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд – 
                                                     ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 – задовольнити.
Рішення Львівського  окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі № 380/3308/20  – скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , командира  військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 про визнання наказу нечинним в частині – задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати пункт 14 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2020 № 30 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності начальника групи зберігання авіаційної техніки військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1  у розмірі п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя	 	С. П. Нос	
судді	 	Л. П. Іщук	
 	 	С. М. Шевчук 	
Повне судове рішення складено 26 липня 2021 року.