ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.08.2021 року          м.Дніпро         Справа №  904/76/21
          Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кузнецова В.О.,
суддів Коваль Л.А., Чередка А.Є.,
секретар судового засідання Крицька Я.Б.
    розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  приватного акціонерного товариства "Київський картонно-паперовий комбінат" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2021 ( суддя Соловйова А.Є.) у справі 
за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Фінворк", м.Київ
до боржника дочірнього підприємства "Рітейл Центр", м.Дніпро
про визнання банкрутом     
ВСТАНОВИВ:
          І. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2021 у даній справі в задоволенні заяви приватного акціонерного товариства "Київський картонно-паперовий комбінат" вих. N 15-5622 від 28.04.2021 про забезпечення вимог кредитора - відмовлено. 
          Ухвала місцевого господарського суду мотивована посиланням на те, що  заявником не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б могли призвести до зменшення обсягу майна та грошових коштів, наявних у боржника, на момент розгляду даної заяви. Заявником і не доведено того, що посадові особи боржника вчиняють або мають намір вчинити дії, які спрямовані на порушення прав кредиторів у справі про банкрутство. Крім того, накладення арешту на грошові кошти боржника може призвести до обмеження господарської діяльності ДП "Рітейл Центр", також є перешкоджанням відновлення платоспроможності боржника, зокрема не дає можливості боржнику в повному обсязі здійснювати передбачену статутом господарську діяльність з метою відновлення його платоспроможності та вжиття антикризових заходів. Судом враховано той факт, що на даний час провадження у справі про банкрутство ДП "Рітейл Центр", знаходиться на стадії розпорядження майном. Наявність інституту розпорядження майном робить неефективним накладення арешту на грошові кошти боржника, в силу того, що накладення арешту позбавляє ДП "Рітейл Центр", можливості займатися поточною господарською діяльністю.
          ІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи
           2.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Приватне акціонерне товариство "Київський картонно-паперовий комбінат", не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду скасувати та прийняте нове рішення, яким задовольнити заяву приватного акціонерного товариства "Київський картонно-паперовий комбінат" вих. N 15-5622 від 28.04.2021 про забезпечення вимог кредитора у повному обсязі, а саме накласти арешт на грошові кошти боржника у розмірі суми кредиторських вимог - 2 246 999,77 грн, в тому числі судовий збір 4 540,00 грн.
          В обґрунтування своєї правової позиції скаржник вказує, що накладення арешту на рахунки боржника забезпечить гарантії не тільки безпосередньо кредитора, а й інших кредиторів у цій справі.
          Факт зміни боржником 10.12.2020 керівника, розмір статутного фонду боржника 1000,00 грн, на думку скаржника, ставить під сумнів добропорядність та добросовісність боржника у відносинах із кредиторами в цілому.   
Заявник апеляційної скарги не погоджується з позицією суду першої інстанції з приводу того, що накладення арешту на грошові кошти боржника позбавляє ДП "Рітейл Центр" можливості займатися поточною господарською діяльністю, оскільки як свідчить предмет даного спору, господарська діяльність боржника виявилася достатньо неефективною, чим завдала значної фінансової шкоди своїм контрагентам, у тому числі і кредитору.
Скаржник зазначає, що ухвалою господарського суду від 18.01.2021 судом вжиті  заходи спрямовані на забезпечення вимог кредиторів, але ухвалою господарського суду від 24.04.2021 у даній справі задоволено клопотання розпорядника майна та знято арешт з рахунку банкрута.
2.2 Доводи інших учасників справи
          Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не надано
          Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України).
          ІІІ. Апеляційне провадження
           3.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді
          Згідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.06.2021 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді  Коваль Л.А., Чередко А.Є.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.06.2021 поновлено  приватному акціонерному товариству "Київський картонно-паперовий комбінат" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2021; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; призначено справу до розгляду на 13.07.2021 на 12 годин 00 хвилин.
Ухвалою апеляційного господарського суду від 13.07.2021 розгляд справи відкладено до  31.08.2021 на 12:30 годин.
31.08.2021 учасники справи наданим їм процесуальним правом не скористалися та не забезпечили у судове засідання явку повноважних представників. 
Колегія суддів вважає, що неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи.
         31.08.2021 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
          3.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами
          Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Фінворк" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство дочірнього підприємства "Рітейл Центр".
          Ухвалою господарського суду від 11.01.2021 прийнято заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Фінворк" про відкриття провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Рітейл Центр" до розгляду в підготовчому засіданні, яке призначено на 18.01.2021 о 10:30 год.
          Ухвалою господарського суду від 18.01.2021 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Фінворк", зокрема, відкрито провадження у справі про банкрутство дочірнього підприємства "Рітейл Центр"; визнано грошові вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Фінворк" в сумі 21 020,00 грн (судовий збір) - 1 черга задоволення вимог кредиторів, 7 845 000,00 грн (основний борг) - 4 черга задоволення вимог кредиторів; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто сімдесят календарних днів до 05.07.2021; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Шимана Є.О.; вжито заходи щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власникам (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави боржника;  призначено попереднє засідання суду на 11.03.2021 о 10:00.
           29.04.2021 до господарського суду від приватного акціонерного товариства "Київський картонно-паперовий комбінат" електронною поштою надійшла заява вих.№15-5622 від 28.04.2021 про забезпечення вимог, в якій кредитор просив  забезпечити вимоги шляхом накладення арешту на грошові кошти в розмірі суми кредиторських вимог ПрАТ "Київський картонно-паперовий комбінат" - 2 246 999,77 грн.
          Вказана заява обґрунтована посиланням на те, що відповідно до відкритих даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, кредитор дізнався, що відносно боржника заявлено більше 400 кредиторських вимог, окрім того, у вказаному реєстрі наявна інформаця про те, що до господарського суду 25.02.2021 від розпорядника майна Шимана Є.О. надійшло клопотання вих.№01-34/448 від 23.02.2021 про зняття арешту з рахунку банкрута.                      Станом на дату подачі цієї заяви, відповідно до відкритих даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, кредитору стало відомо про те, що ухвалою суду від 20.04.2021 Господарський суд Дніпропетровської області задовольнив клопотання розпорядника майна Шимана Є.О. та зняв арешт з рахунку банкрута.
          Кредитор занепокоєний такими обставинами справи та вважає, що накладення арешту на рахунки Боржника забезпечить гарантії не тільки безпосередньо кредитора, а й інших кредиторів у цій справі, беручи до уваги той факт, що боржник 10.12.2020 змінив керівника, а також враховуючи розмір статутного фонду боржника 1 000 грн, що ставить під сумнів добропорядність та добросовісність боржника у відносинах з кредиторами в цілому. Кредитор вважає, що боржник має намір ухилитися від виконання взятих на себе зобов`язань.
          3.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі
          Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
          Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
          Предметом апеляційного перегляду є ухвала місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення вимог кредитора.
          Статтею 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
          Згідно із ч.1 ст.44  Кодексу України з процедур банкрутства під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).
          Відповідно до частини 1 статті 40 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів.
          Господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити боржнику вчиняти без згоди арбітражного керуючого правочини, а також зобов`язати боржника передати цінні папери, майно, інші цінності на зберігання третім особам, вчинити чи утриматися від вчинення певних дій або вжити інших заходів для збереження майна боржника (у тому числі шляхом позбавлення боржника права розпорядження його нерухомим майном або цінними паперами без згоди розпорядника майна або суду, який розглядає справу про банкрутство; накладення арешту на конкретне рухоме майно боржника), про що виноситься ухвала.
          Заходи щодо забезпечення вимог кредиторів діють відповідно до дня введення процедури санації і призначення керуючого санацією або до прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора, або до закриття провадження у справі (ч.4 ст.40 Кодексу України з процедур банкрутства).
          Вказана норма спрямована на забезпечення збереження наявного майна боржника в процедурі розпорядження майном, у випадках якщо є обґрунтовані припущенні, що сам боржник вживатиме заходи щодо відчуження такого майна або інші дії спрямовані на виведення майна з його власності, що може в подальшому призвести до неможливості задоволення вимог кредиторів.
          Абзацом 1 ч. 3 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах.
          Відповідно до абз. 4 ч. 5 ст.41  Кодексу України з процедур банкрутства стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор).  
          Згідно з абз. 5 ч. 5 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.
          З моменту порушення провадження у справі про банкрутство арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство (абз. 3 ч. 14 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства).
           В силу статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України право здійснення забезпечення вимог кредиторів у справі про банкрутство та вибору тих чи інших заходів належить господарському суду, який виходить із конкретних обставин справи та пропозицій заявника.
          Положення статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України пов`язують вжиття господарським судом заходів забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 Господарського процесуального кодексу України, як гарантії ефективності задоволення вимог позивача (заявника) за результатами розгляду спору по суті.
           Системний аналіз норм Господарського процесуального кодексу України та Кодексу дозволяє зробити висновок про те, що Кодексом, як спеціальним нормативним актом, визначено особливі різновиди заходів забезпечення вимог кредиторів боржника, та надано право їх застосування як за клопотанням кредитора, розпорядника майна та за ініціативою суду.
          Разом з тим, загальні принципи застосування забезпечувальних заходів (на будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх не застосування може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав кредитора як учасника провадження), дотримання доцільності, адекватності та співмірності застосованих заходів мають застосовуватися як загальні забезпечувальні норми відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України.
          Відповідно до правової позиції Верховного Суду (судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, постанова від 13.02.2020 у справі №50/790-43/173): забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору. Учасник справи, який звертається із заявою про забезпечення позову, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення.
          У вирішенні питання про забезпечення вимог кредитора господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення і захистом порушених прав кредитора.
          Достатньо обґрунтованим для забезпечення вимог кредиторів  є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення. Адекватність заходу до забезпечення , що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві, іншим особам вчиняти певні дії.
          Вказаний правовий висновок викладено у псотанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.08.2019 у справі № 910/16586/18.
          Метою забезпечувальних заходів є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів кредиторів та інших учасників у справі про банкрутство від можливих недобросовісних дій із боку боржника чи інших учасників у справі про банкрутство з тим, щоб забезпечити кредиторам у справі про банкрутство реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з заявою у справі про банкрутство, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
          Обранням належного заходу забезпечення дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення із заявленими кредитором вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів кредитора без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
          При вирішенні питання про вжиття забезпечувальних заходів господарський суд зобов`язаний встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення та вимогами кредитора, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у справі про банкрутство. Отже, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення.
          Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018р. у справі №911/3871/17, у постанові Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 13.02.2020 р. у справі №50/790-43/173.
          Згідно ч. 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України  кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
          Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).
          Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
          Статтею 76 Господарського процесуального кодексуПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
          Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України).
          Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
          З огляду на положення ст.ст.13,74,80 Господарського процесуального кодексу  України особа, яка подала заяву про забезпечення вимог кредитора, повинна обґрунтувати причини та підстави звернення із такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення.
           Колегія суддів вважає, що подана кредитором заява ґрунтується на припущеннях щодо можливого ухилення боржником від виконання взятих на себе зобов`язань.
          Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б могли призвести до зменшення обсягу майна та грошових коштів, наявних у боржника, на момент розгляду даної заяви. 
          Заявником не доведено, що посадові особи боржника вчиняють або мають намір вчинити дії, які спрямовані на порушення прав кредиторів у справі про банкрутство.
          Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що накладення арешту на грошові кошти боржника може призвести до обмеження господарської діяльності ДП "Рітейл Центр", а також є перешкоджанням відновлення платоспроможності боржника, зокрема не дає можливості боржнику в повному обсязі здійснювати передбачену статутом господарську діяльність з метою відновлення його платоспроможності та вжиття антикризових заходів.
          Апеляційний господарський суд відхиляє посилання скаржника на ухвалу господарського суду від 20.04.2021, якою задоволено клопотання розпорядника майна ДП "Рітейл Центр" арбітражного керуючого Шимана Є.О. вих.№01-34/448 від 23.02.2021 про зняття арешту з рахунку банкрута та скасовано  арешт з грошових коштів дочірнього підприємства "Рітейл Центр", накладений постановами старшого державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кудрановським Юрієм Володимировичем від 08.12.2020 та 09.12.2020 про арешт коштів боржника ВП №63843276 від 08.12.2020, оскільки прийняття судом зазначеної ухвали не є підставою для задоволення заяви кредитора про вжиття заходів забепечення вимог.
          Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справі Проніна проти України               (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
          У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.
           3.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги
          Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції має бути залишена без змін.
          Відповідно до п.2 ч.1 ст.287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
          Пунктом 4 частини першої ст.255 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про про скасування забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову, відмову у скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову
          Відтак, ухвала господарського суду про відмову в забезпеченні доказів, після її перегляду в апеляційному порядку не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
          3.5 Розподіл судових витрат.
          Відповідно до приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.
          Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд,-
ПОСТАНОВИВ:
          У задоволенні апеляційної скарги  приватного акціонерного товариства "Київський картонно-паперовий комбінат" відмовити.
          Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2021 у справі №904/76/21 залишити без змін.
          Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку
          
          Постанова складена у повному обсязі 03.09.2021.

          Головуючий                                                                       В.О.Кузнецов

          Судді                                                                                 А.Є.Чередко

                                                                                          Л.А.Коваль