Номер провадження: 22-ц/813/6334/21 
Номер справи місцевого суду: 522/15763/15-ц
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                Сегеди С.М.,
суддів:                Гірняк Л.А.,
Цюри Т.В.,
       за участю:
       секретаря                Хухрова С.В., 
       представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
       представника Пр.В ВО Одеської області ОСОБА_3 – адвоката Громадського О.В.,
       представника ТОВ «ФК «УКРТЕХФІНАНС» - адвоката Гудкова С.О.,

       розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 14 грудня 2020 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області – Парфьонов Георгій Володимирович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС», на рішення приватного виконавця, 

                                        встановив:              

16 березня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області – Парфьонов Г.В. (далі – Пр.В ВО Одеської області), Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС» (далі - ТОВ «ФК «УКРТЕХФІНАНС») на рішення приватного виконавця (т.1, а.с. 1-8).
27 квітня 2020 року від ОСОБА_1 до суду надійшла уточнена скарга на рішення Пр.В ВО Одеської областіПафьонова Г.В. (т.2, а.с.99-110), в якій ОСОБА_1 просила: 
зупинити стягнення на підставі виконавчого листа, виданого Приморським районним  судом м. Одеси від 25 листопада 2015 р. по справі №522/15763/15-ц, а саме стягнення на квартиру АДРЕСА_1 ; 
зупинити передачу на реалізацію нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; 
поновити процесуальний строк на подання скарги на дії Пр.В ВО Одеської області Парфьонова Г.В.; 

визнати неправомірною та скасувати постанову Пр.В ВО Одеської області Парфьонова Г.В. про відкриття виконавчого провадження від 30 вересня 2019 року у виконавчому провадженні №60182121; 
визнати неправомірною та скасувати постанову Пр.В ВО Одеської області Парфьонова Г.В. про опис та арешт майна боржника від 15 жовтня 2019 року у виконавчому провадженні №60182121; 
визнати неправомірною та скасувати постанову Пр.В ВО Одеської області Парфьонова Г.В. про призначення суб`єкта оціночної діяльності, суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №60182121 від 25 жовтня 2019 року; 
витребувати у Пр.В ВО Одеської області усі наявні матеріали виконавчого провадження №60182121.

В обґрунтування поважності пропуску строку на звернення з даною скаргою, заявник посилалась на те, що не отримувала жодних виконавчих документів по виконавчому провадженні №60182121, та в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які докази направлення таких документів боржнику. 
Про наявність виконавчого провадження скаржнику стало відомо випадково в результаті проведення телефонної розмови з юридичними спеціалістами, якими в ході моніторингу системи електронних торгів ДП «СЕТАМ» було знайдено об`єкт нерухомого майна, що належить скаржнику на праві власності. 
03 березня 2020 р. здійснено ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №60182121.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2020 року витребувано у Пр.В ВО Одеської області Парфьонова Г.В. матеріали виконавчого провадження № 60182121.
27 липня 2020 року Пр.В ВО Одеської області Парфьоновим Г.В. надано до суду засвідчені належним чином матеріали виконавчого провадження ВП №60182121 та відзив на скаргу.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 14 грудня 2020 року в задоволенні скарги було відмовлено (т.1, а.с.201-207).

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , в особі свого представника  ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 14 грудня 2020 року та постановлення нової, якою скаргу задовольнити в повному обсязі (т.2, а.с. 148-160).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Розглядаючи скаргу ОСОБА_1 на рішення Пр.В ВО Одеської області Парфьонова Г.В., суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які підлягають примусовому виконанню. 

Разом з тим, суд зазначив, що згіднозі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушені їхні права чи свободи.

Крім того, відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.11.2015 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, - задоволено, та постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11333036000 від 14 квітня 2008 року в розмірі 147 375 (сто сорок сім тисяч триста сімдесят п`ять) доларів США 11 центів, що за курсом НБУ станом на 24 липня 2015 рік становить 3 244 565 (три мільйони двісті сорок чотири тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн. 47 коп., та 907 579 (дев`ятсот сім тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 84 коп. пені, та складається з: кредитної заборгованості за період з 14 квітня 2008 року по 24 липня 2015 року у розмірі 74 401 (сімдесят чотири тисячі чотириста один) доларів США 91 цент, що за курсом НБУ станом на 24 липня 2015 рік становить 1 638 009 (один мільйон шістсот тридцять вісім тисяч дев`ять) грн. 76 коп.; заборгованості по процентам за період з 14 травня 2008 року по 24 липня 2015 року у розмірі 72 973 (сімдесят дві тисячі дев`ятсот сімдесят три) доларів США 20 центів, що за курсом НБУ станом на 24 липня 2015 рік становить 1 606 555 (один мільйон шістсот шість тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 71 коп.; пені за прострочення сплати кредиту за період з 24 липня 2014 року по 24 липня 2015 року у розмірі 324 750 (триста двадцять чотири тисячі сімсот п`ятдесят) грн. 88 коп.; пені за прострочення сплати процентів за період з 24 липня 2014 року по 24 липня 2015 року у розмірі 582 828 (п`ятсот вісімдесят дві тисячі вісімсот двадцять вісім) грн. 96 коп.
Також стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних частках на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму судового збору у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн.
На підставі вказаного судового рішення, 25 листопада 2015 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 522/15763/15-ц. 
30 вересня 2019 року Пр.в ВО Одеської області Парфьоновим Г.В. відкрито виконавче провадження №60182121, про що було винесено відповідну постанову.
Окрім цього, 30 вересня 2019 р. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 14737,51 доларів США та 90 940,68 грн.
Також 30 вересня 2019 року винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .
30 вересня 2019 року винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №60182121, якою було встановлено мінімальні витрати зазначеного виконавчого провадження у розмірі 319,00 грн.
Того ж дня було винесено постанову про арешт майна боржника, у зв`язку з чим накладено арешт на все майно, що належить скаржнику ОСОБА_1 
15 жовтня 2019 року Пр.В. ВО Одеської області Парфьоновим Г.В. в межах виконавчого провадження №60182121 винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме: квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим ОСОБА_1 обмежено в праві користування майном, шляхом заборони вчиняти будь-які дії спрямовані на погіршення обтяження. 

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідно до пункту 10 розділу 8 наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» (далі - Інструкція № 512/5) після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів) боржника, про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані: назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо). Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.
У матеріалах виконавчого провадження міститься постанова про опис та арешт майна боржника від 15 жовтня 2019 року, відповідно до якої 15 жовтня 2019 р. проведено опис нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме: квартири АДРЕСА_1 . 
Проте, здійснюючи опис майна ОСОБА_1 Пр.В ВО Одеської області не описав рухоме майно, яке міститься в квартирі, а саме: акваріум, кінотеатр, спортивний тренажер та інше рухоме майно. Крім цього, Пр.В ВО Одеської області не зазначив, що таке майно не доцільно описувати та примусово реалізовувати на прилюдних торгах. Більш того, в звіті про оцінку майна також не міститься жодного слова про те, що таке рухоме майно не доцільно в подальшому реалізовувати, тим самим Пр.В ВО Одеської області ОСОБА_3 порушив порядок опису майна боржника.

Однак, розглядаючи дану скаргу, суд зазначив, що згідно Акту Пр.В ВО Одеської області Парфьонова Г.В. від 15.10.2019 року було здійснено виїзд за адресою боржника: АДРЕСА_2 для винесення постанови про опис та арешт майна боржника, але на чисельний стукіт ніхто не відчиняв двері. У зв`язку з цим, постанову про опис та арешт майна боржника складено без доступу до приміщення. Виконавчі дії проведені у присутності понятих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та за участю особи, що була залучена до проведення виконавчих дій ОСОБА_7 (т.1, а.с.16-17).

Таким чином, суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що Пр.В ВО Одеської області ОСОБА_3 діяв у межах наданих йому повноважень, порушень Закону України «Про виконавче провадження» не допустив. 
Та обставина, що Пр.В ВО Одеської області здійснив опис та арешт майна, квартири, без проникнення в неї, не є підставою для скасування постанови, оскільки Пр.В ВО Одеської області Парфьонов Г.В. здійснив опис та арешт майна без входження в квартиру не із власного недбальства, а в результаті недобросовісної поведінки боржника, оскільки боржниця ОСОБА_1 була обізнана зі своїм борговим зобов`язанням, присудженим за рішенням суду і про наявність виконавчого провадження, що вимагало від неї добросовісної процесуальної поведінки.
Крім того, у Пр.В ВО Одеської області ОСОБА_3 були відсутні відомості щодо наявності у боржника майна в квартирі. Крім того, Закон України «Про виконавче провадження» не містить обов`язку виконавця описувати майно, яке не включено в постанову про опис та арешт майна. Постанова про опис та арешт майна містить інформацію про квартиру, а не про майно, яке знаходиться в ній. 
приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. в межах виконавчого провадження №60182121 винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме: квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим ОСОБА_1 обмежено в праві користування майном, шляхом заборони вчиняти будь які дії спрямовані на погіршення обтяження.
Після винесення постанови від 15 жовтня 2019 року про опис та арешт майна боржника, постановою Пр.В ВО Одеської області Парфьонова Г.В. від 25.10.2019 року було призначено суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання ОСОБА_8 , який має сертифікат, виданий 10.05.2019 р. за №362/19/17, виданий Фондом державного майна України (строк дії: з 10.05.2019 року по 10.05.2022 року); у виконавчому провадженні примусового виконання: реєстраційний номер виконавчого провадження:60182121, назва документу: Виконавчий лист №522/15763/15-ц виданий 30.10.2018 року. Документ видав Приморський районний суд м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11333036000 від 14 квітня 2008 року в розмірі 147 375 (сто сорок сім тисяч триста сімдесят п`ять) дол. США 11 центів, що за курсом НБУ станом на 24 липня 2015 рік становить 3 244 565 (три мільйони двісті сорок чотири тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн. 47 коп., та 907 579 (дев`ятсот сім тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 84 коп. пені, та складається з: кредитної заборгованості за період з 14 квітня 2008 року по 24 липня 2015 року у розмірі 74 401 (сімдесят чотири тисячі чотириста один) дол. США 91 цент, що за курсом НБУ станом на 24 липня 2015 рік становить 1 638 009 (один мільйон шістсот тридцять вісім тисяч дев`ять) грн. 76 коп.; заборгованості по процентам за період з 14 травня 2008 року по 24 липня 2015 року у розмірі 72 973 (сімдесят дві тисячі дев`ятсот сімдесят три) дол. США 20 центів, що за курсом НБУ станом на 24 липня 2015 рік становить 1 606 555 (один мільйон шістсот шість тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 71 коп.; пені за прострочення сплати кредиту за період з 24 липня 2014 року по 24 липня 2015 року у розмірі 324 750 (триста двадцять чотири тисячі сімсот п`ятдесят) грн. 88 коп.; пені за прострочення сплати процентів за період з 24 липня 2014 року по 24 липня 2015 року у розмірі 582 828 (п`ятсот вісімдесят дві тисячі вісімсот двадцять вісім) грн. 96 коп., а також суму судового у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн.

Суд першої інстанції виходив із того, що за змістом частин першої–третьої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання. За приписами частини п`ятої цієї статті виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Таким чином, судом першої інстанції не встановлено підстав для визнання неправомірною та скасування постанови Пр.В ВО Одеської області Парфьонова Г.В. від 25 жовтня 2019 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності, суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №60182121.

На підставі вказаної постанови, оцінювачем ОСОБА_8 було проведено оцінку вищевказаної квартири та складено звіт про незалежну оцінку квартири, загальною площею 313, 1 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 , відповідно до якого ринкова вартість об`єкта оцінки станом на 25.10.2019 року, становить 3 955 196, 00 грн. або по курсу НБУ 1долар США=25, 114112 грн. на день оцінки 157 489, 00 доларів США (т.1, а.с.24-36).
При цьому суд правильно вказав, що суб`єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою ДВС і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. 

Крім того, суд правильно вказав, що ч. 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.
Національний стандарт №2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою КМУ від 28.10.2004 №1442, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Разом з тим, як вбачається з рецензії ОСОБА_9 на звіт про оцінку житлової квартири АДРЕСА_3 , який виконаний СОД ОСОБА_8 , ринкова вартість згідно висновку якого складає 3 955 196, 00 грн., із метою визначення ринкової вартості об`єкта оцінки – класифікується, як невідповідний вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна (т.1, а.с.134-137). Наведені зауваження до вказаного звіту свідчать про високу можливість впливу отриманих оцінювачем результатів на достовірність оцінки. Звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є непрофесійним і не може бути використаний.
Звіт про оцінку майна, є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності – суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності
Таким чином, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.
Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №914/881/17 від 13.03.2018 року, що свідчить про відсутність такого способу захисту як перевірка законності звіту про оцінку.

Суд першої інстанції зазначив, що у відповідності до Порядку приватний виконавець самостійно формує і перевіряє заявку та документи щодо передання майна на реалізацію на відповідність вимогам законодавства та після встановлення відповідності документів таким вимогам підписує (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет приватного виконавця для внесення інформації про проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) до Системи. 
При цьому перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором торгів не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи ВДВС (приватний виконавець).

Заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі):
копія виконавчого документа (паперова копія виконавчого документа, виданого у формі електронного документа), а в разі наявності зведеного виконавчого провадження – довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними;
копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» – копія акту опису та арешту майна боржника;
копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам ч. 6 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»);
у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, – копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду;
копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.
Разом з тим, майно, щодо якого наявний письмовий висновок експерта, суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі, якщо витрати, пов`язані зі зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, не підлягає передачі на реалізацію.
Таким чином, законодавством передбачено, у якому разі передача (заявка) на реалізацію майна не може відбутися. 
Відповідно до пунктів 3, 4 розділу II Порядку виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім – шістнадцятим пункту 2 цього розділу.
Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику ВДВС, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору торгів.
В свою чергу, ДП «Сетам» розміщує інформацію в системі електронних торгів виключно на підставі документів, наданих відповідним органом ДВС. Обов`язок організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна, у тому числі наявність рішень щодо заборони органу ДВС вчиняти дії по виконанню виконавчого провадження, чинним законодавством не передбачений.
Правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, в разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених вищевказаним Порядком.
З огляду на вищевикладене, та враховуючи, що в матеріалах справи відсутній письмовий висновок експерта, суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі, якщо витрати, пов`язані зі зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про відсутність порушень Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5. 
Також суд правомірно послався на ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоби здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

З огляду на викладене, та враховуючи, що Пр.В ВО Одеської області ОСОБА_3 діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду слід залишити без змін. 

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення. 
Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 14 грудня 2020 року залишити без змін 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 05.07.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра