ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

13 серпня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/905/21
Головуючий у першій інстанції – Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/853/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,
дата та місце складання повного тексту рішення: 06 квітня 2021 року, м.Чернігів,
                               В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Облтеплокомуненерго», в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування позивачу оплати за опалення квартири та місць загального користування за будинковим лічильником по квартирі АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) за опалювальні періоди з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2020 року включно за визначеним АТ «Облтеплокомуненерго» алгоритмом в сумі 7503 грн 91 коп. та зобов`язання скасувати незаконно нараховану заборгованість шляхом проведення відповідного коригування по особовому рахунку № НОМЕР_1 в сторону зменшення заборгованості на 7503 грн 91 коп.
Позов мотивовано тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 та згідно договору про надання послуг з централізованого опалення та водонагрівання (особовий рахунок НОМЕР_1 ) був споживачем послуг, які надавало АТ ОТКЕ. Опалювальна площа квартири складає 96,8 кв.м. Будинок обладнано будинковим засобом обліку теплової енергії.
04 жовтня 2007 року квартиру позивача відключено від центральних теплових мереж. Лічильники обліку теплової енергії в квартирі не встановлювалось.
За розрахунком боргу заборгованість позивача перед відповідачем за період з квітня 2017 року по квітень 2020 року включно становить 7503 грн 91 коп. При цьому відповідач виходив зі значень загальної опалювальної площі квартир/приміщень будинку, а не загальної опалювальної площі будинку, що включає в себе площі МЗК. Кількість теплової енергії витраченої на опалення МЗК для кожної з квартир будинку у відповідності до положень п.2.1.4. Методики відповідачем не розраховується.
Позивач вважає, що застосування при проведенні розрахунків витрат теплової енергії на опалення квартир не обладнаних засобами обліку та/або які мають індивідуальні системи опалення положень постанови № 1171 є не законним, оскільки такий метод нарахування оплати проводиться виключно для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії (пп.146 п.1 Постанови). Крім того, такий розрахунок не враховує кількість теплової енергії витраченої на опалення МЗК квартирою ОСОБА_1 з огляду на те, що у квартирі позивача встановлено індивідуальне опалення, внаслідок чого ідуть втрати теплової енергії через стіни, відкриті двері, яка надходить в тому числі у МЗК будинку чим зумовлює їх опалення.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд виходив з того, що позивачем не надано жодного розрахунку оплати за централізоване опалення місць загального користування по формулам наведеним у п.2.1.4 Методики №359 за спірний період. Між споживачами обсягів спожитих комунальних послуг забезпечується загальний принцип пропорційності розподілу, що покладений в основу проведення нарахувань за послуги з централізованого теплопостачання, а саме: обсяг відповідної комунальної послуги визначається за допомогою вузла комерційного обліку та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири, що й було здійснено відповідачем при проведенні розрахунків.

Не погоджуючись з вказаним рішення представник ОСОБА_1 – адвокат Костюк О.П. звернувся суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не було враховано того факту, що відповідач діяв не у передбачений законом спосіб при проведенні нарахування опалення МЗК. Алгоритм розрахунку, проведеного відповідачем по квартирі позивача, за спірний період суперечить положенням п.п.2.1.4 п.2.1. Методики, ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Позивач зазначає, що при визначенні суми оплати відповідач, з врахуванням того, що СНиП 2.04.05-91 втратили чинність, а діючі ДБН В.2.5-67:2013 не містять методики розрахунку втрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, проводив розрахунок шляхом віднімання від показань будинкового лічильника визначених кількості теплової енергії на опалення квартир без лічильників та сумарних показань квартирних лічильників і сумарної кількості теплової енергії на опалення окремих приміщень місць загального користування, що не відповідає порядку визначення складових формули, визначеній в п.2.1.4 Методики. Тобто, відповідач проводив розрахунки опалення МЗК не у спосіб, що визначений законом за період до березня 2018 року. 
Також ОСОБА_1 не погоджується з висновком суду про застосування до даних правовідносин позиції Верховного Суду у справі №311/3489/18 від 22 грудня 2020 року у зв`язку з неподібністю правовідносин, оскільки в даній справі він не заперечує необхідності оплати МЗК, проте не погоджується з розрахунком. При розгляді ж справи №311/3489/18 відповідачем заперечувалося фактичне надання позивачем ВРАТ «Василівкатепломережа» відповідної послуги у зв`язку з відсутністю підстав для нарахування витрат на опалення МЗК.
На думку особи, яка подає апеляційну скаргу, помилковим є висновок суду першої інстанції щодо необхідності подання позивачем розрахунку згідно формули, наведеної у п.2.1.4 Методики за спірний період, оскільки суперечить положенням ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», згідно якої таких повноважень у позивача не має і будь-який розрахунок наведений ним є не законним, не може бути покладеним в основу будь-якого рішення суду.

У наданий судом строк від АТ «Облтеплокомуненерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 квітня 2021 року – без змін. 
Доводи відзиву зводяться до того, що відповідачем надано детальний розрахунок оплати за опалення МЗК відповідно до приписів пп. 2.1.4 п.2.1 Методики та ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії», який позивачем не спростований. 
Відповідач вказує, що згідно позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведеної в ухвалі від 16 квітня 2014 року в справі №6-50313св13, сторона, вважаючи формули розрахунку заборгованості неналежною та її розмір завищеним, повинна належним чином спростувати такий розрахунок та навести свій, який вона вважає належним. Однак позивач, вважаючи розрахунок відповідача не вірним, не надав суду правильного, на його думку, розрахунку. 
Підсумовуючи, відповідач вважає, що рішення ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, належним чином оцінених доказів і до встановлених правовідносин правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, а отже відсутні підстави для його скасування або зміни. 
Також відповідач заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу позивачу. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.5).
Між ОСОБА_1 та ВАТ «Облтеплокомуненерго» було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та водонагрівання. Зазначено, що квартира має площу 96,8 кв.м. (а.с.6-7).
Згідно акту про відключення від загальнобудинкової системи опалення від 04 жовтня 2007 року, складеного майстром дільниці ОСОБА_2 та Інженером РЦ «ОТКЕ» Надточій С.В. квартира позивача була відключена від централізованих теплових мереж, змонтована автономна система опалення. Зазначено, що МЗК опалюються (а.с.8).
Також вбачається, що позивач звертався до ПАТ «ОТКЕ» з питанням щодо нарахування оплати за МЗК. Згідно відповіді, будинок АДРЕСА_2 обладнаний засобом обліку споживання теплової енергії. Враховуючи, що частина квартир даного будинку обладнана квартирними приладами обліку та відсутність приладу обліку теплової енергії на опалення МЗК, загальні витрати теплової енергії на централізоване опалення будинку визначаються відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої Наказами Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №359 від 31 жовтня 2006 року та №47 від 22 лютого 2008 року. Наведено розрахунок (а.с.9-10).
Позивачем надано копії квитанцій за надані послуги ПАТ «ОТКЕ» з яких вбачається, що по квартирі АДРЕСА_3 проводилось нарахування на опалення МЗК (а.с.11-21).

Відносини, які виникли між сторонам, регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 № 359 затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2 Методики).
Згідно пункту 12 вказаних Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.
Підпунктом 2.1.1. пункту 2.1. Методики встановлено можливість визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за показами приладу обліку, лише у разі якщо системою будинкового обліку передбачено окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування; у інших випадках - визначення кількості теплової енергії проводиться розрахунковим способом, за формулами, зазначеними у пунктах 2.1.-2.2. Методики.
З наведеного вбачається, що для споживачів послуг з централізованого опалення квартири кількість спожитої теплової енергії для її оплати, визначається згідно з пунктом 12 Правил; а для споживачів, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, кількість теплової енергії спожитої на опалення місць загального користування для її оплати, визначається згідно з пунктами 2.1.-2.2. Методики.
З набранням чинності 02 серпня 2017 року Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» в Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення внесені зміни, які діють з 30 серпня 2017 року та за своїм змістом деталізують положення зокрема статті 10 вказаного Закону.
Згідно з пунктом 2 частини 2 та частини 6 статті 10 Закону обсяг теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.
Відповідно до пункту 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення МЗК будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
Методика розрахунку № 359, за якою позивачу обраховано розмір щомісячної оплати діяла до 25 січня 2019 року, коли набрала чинності Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 22 листопада 2018 року № 315.
Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини 5 статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що для споживачів, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, кількість теплової енергії спожитої на опалення місць загального користування для її оплати, визначалась згідно з пунктами 2.1.-2.2. Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків АДРЕСА_4 .

Доводи апеляційної скарги, що судом не було враховано того факту, що відповідач діяв не у передбачений законом спосіб при проведенні нарахування опалення МЗК, що алгоритм розрахунку, проведеного відповідачем по квартирі позивача за спірний період суперечить положенням п.п.2.1.4 п.2.1. Методики, ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», не заслуговують на увагу, оскільки частиною 2 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та підпунктом 2.1.4 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування №359 визначено, що загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі, які розподіляються між всіма споживачами пропорційно опалювальній площі квартири. Згідно розрахунку, наданому відповідачем, при визначенні витрат на опалення МЗК позивачу, була застосована формула 2.3 пункту 2.1.4 Методики. Отже, відповідач, розраховував розмір оплати керуючсиь саме п.п. 2.1.4 п.2.1. Методики №359 та статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», що спростовує доводи позивача що даний підпункт не був застосований. 
Доводи позивача, що при визначенні суми оплати відповідач, з врахуванням того, що СНиП 2.04.05-91 втратили чинність, а діючі ДБН В.2.5-67:2013 не містять методики розрахунку втрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, проводив розрахунок шляхом віднімання від показань будинкового лічильника визначених кількості теплової енергії на опалення квартир без лічильників та сумарних показань квартирних лічильників і сумарної кількості теплової енергії на опалення окремих приміщень місць загального користування, що не відповідає порядку визначення складових формули, визначеній в п.2.1.4 Методики, спростовуються наданим відповідачем розрахунком. 
Доводи апеляційної скарги, щодо неможливості застосування позиції Верховного Суду у справі №311/3489/18 від 22 грудня 2020 року до даних правовідносин також відхиляються апеляційним судом, оскільки суд першої інстанції застосував висновок, що співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Споживач, приміщення якого обладнано індивідуальною системою опалення має оплатити надані послуги на забезпечення фукціонування внутрішньобудинкової системи індивідуального (автономного) централізованого опалення виконавцю послуг. В той же час, сам ОСОБА_1 не заперечує, що він повинен оплачувати надані послуги з опалення місць загального користування, а посилається на невірний розрахунок відповідачем. 
Доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду першої інстанції, що позивач мав надати розрахунок згідно формули, наведеної у п.2.1.4 Методики за спірний період, відхиляються апеляційним судом, оскільки заперечуючи розрахунок, наданий відповідачем, позивач, в силу частини 3 статті 12 ЦПК України, мав довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому частинами 1-4 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 даної статті визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Інші доводи наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування вірного по суті рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що АТ «Облтеплокомуненерго», у спірний період, надавало позивачу послуги з централізованого опалення місць загального користування та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, а позивач, в силу приписів вищевказаних нормативних актів, зобов`язаний оплатити відповідачу надані послуги. При проведенні нарахувань відповідачем не було порушено частину 2 статті 10 Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та підпункт 2.1.4 пункт 2.1 Методики №359. Іншого позивачем не доведено. 

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу є слушними і такими, що судом апеляційної інстанції приймаються у повному обсязі. 

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, на законність судового рішення не впливають. Тому, виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 квітня 2021 року – без зміни.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених  ст.389 ЦПК.

Головуючий:                               Судді: