ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 серпня 2021 року
м. Харків
Справа № 645/5600/19
Провадження № 22-ц/818/1461/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кругової С.С., 
суддів  Маміної О.В., Пилипчук Н.П., 
за участю секретарів Каплоух Н.Б., Кучер Ю.Ю.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ,
Відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залу суду в місті Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах  ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 року ,-
в с т а н о в и в:
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 10.02.2020:
1) Визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 : домоволодіння із земельними ділянками за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок площею 21,2 кв.м. з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_2 ; об`єкт незавершеного будівництва - офіс загальною площею приблизно 350 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_2 ; Ѕ частки комплексу будівель і споруд за адресою АДРЕСА_3 ; автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON 2008 року випуску; автомобіль ВАЗ 21043 2006 року випуску; автомобіль AUDI Q5 2012 року випуску; доходи, отримані ОСОБА_2 за час перебування у шлюбі на карткові рахунки в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 у сумі 12 151 951 грн;
2) Здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в натурі. Визнати за ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя право власності на: домоволодіння із земельними ділянками за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль AUDI Q5 2012 року випуску. Визнати за ОСОБА_2 у порядку поділу майна подружжя право власності на: житловий будинок площею 21,2 кв.м. з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_2 ; об`єкт незавершеного будівництва - офіс загальною площею приблизно 350 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_2 ; Ѕ частки комплексу будівель і споруд за адресою АДРЕСА_3 ; автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON 2008 року випуску; автомобіль ВАЗ 21043 2006 року випуску; доходи, отримані ОСОБА_2 за час перебування у шлюбі на карткові рахунки в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 ;
3) Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 13 734 637 грн. за розходження вартості об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, які залишаються за позивачем і відповідачем. 
4) Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21180 грн. щомісячно, починаючи з 05.09.2019 до дня досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 21180 грн. щомісячно, починаючи з 05.09.2019 до дня досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 21180 грн. щомісячно, починаючи з 05.09.2019 до дня досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 30.11.2002 по 13.07.2017. За час шлюбу подружжя набуло майно, яке позивач вважає спільною сумісною власністю подружжя і просить провести реальний розподіл спільного сумісного майна подружжя (в натурі) з врахуванням інтересів дружини, чоловіка, дітей та інших обставин, що мають істотне значення, та стягнути з ОСОБА_2 різницю у вартості майна подружжя, яке ділиться в натурі. Вказує, що майно придбано відповідачем за її згодою та за спільні грошові кошти подружжя. За час перебування у шлюбі подружжя накопичило спільно набуті грошові кошти на поточних та депозитних рахунках в банках. Сімейні рахунки відкривались на ім`я ОСОБА_2 , тому позивачу достовірно невідомо кількість таких рахунків та грошових коштів на них.
Зазначила, що від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками яких є сторони по справі. Вважає обґрунтованим, достатнім розміром аліментів для нормальної життєдіяльності і гармонійного розвитку трьох дітей десятикратний розмір прожиткового мінімуму на кожну дитину. Вважає, що такий розмір аліментів не буде надмірним чи обтяжливим для відповідача, враховуючи наявність у нього великої кількості майна і видатків.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Рішення суду в оскаржуваній частині мотивовано тим, що відповідно до наявних в матеріалах справи доказів усі об`єкти нерухомого та рухомого майна були придбані сторонами під час перебування у шлюбі, а тому в силу презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя. Вирішуючи питання про поділ доходів, отриманих відповідачем на картковий рахунок, суд визнав необґрунтованими позовні вимоги в цій частині. Свою позицію обґрунтував існуванням презумпції спільності інтересів подружжя і сім`ї, крім того позивачем не спростовано і не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що доходи, отримані відповідачем на карткові рахунки були використані не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, до того ж зняття коштів відбувалось в період перебування сторін у шлюбних відносинах.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції представник відповідача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення суду в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнання за ОСОБА_2 у порядку поділу майна подружжя права власності на Ѕ части комплексу будівель і споруд за адресою АДРЕСА_3 у складі комплексу будівель і споруд:
Будівля прохідної літ. А загальною площею 16,7 кв.м.;
Будівля пташника літ. Б загальною площею 1654,7 кв.м.;
Будівля пташника літ. В, В1 загальною площею 1698,8 кв.м.;
Будівля пташника літ. Г загальною площею 1722,8 кв.м.;
Будівля пташника літ. Д, Д1, Д2 загальною площею 1731,7 кв.м.;
Будівля пташника літ. Ж загальною площею 1695,5 кв.м.;
Будівля пташника літ. Е, Е1 загальною площею 1670,8 кв.м.;
Будівля кормоскладу літ. К загальною площею 527,3 кв.м.;
Будівля овочесховища літ. Н загальною площею 97,8 кв.м.;
Навіси літ. В2, Ж1, К1; сараї літ. Ж2, Ж3, З; вагова літ. М.;, а також в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача грошової компенсації за розходження вартості об`єктів права спільної сумісної власності, в іншій частині залишити рішення суду без змін. 
У скарзі заперечує проти твердження суду першої інстанції, що процесуальна поведінка відповідача призвела до затягування розгляду справи, адже процесу припинення відносин з представником та укладення нової угоди з іншим адвокатом не є зловживанням правом, а є саме реалізацією права на правову допомогу, вважає, що необ`єктивність суду , яка полягає в тому, що суд не тільки не сприяв в реалізації такого права, але, особливо враховуючи зміну предмета позову у справі, позбавив відповідача мати належну правову допомогу на стадії підготовчого провадження.
Зазначає, що суд позбавив відповідача надати відзив на позов із зміненим предметом, адже приймаючи ухвали від 02 березня 2020 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду, навіть не зазначив про зміну предмета позову. Крім того, закриваючи підготовче засідання суд не прийняв до уваги зміни обставин, що підлягали доказуванню, зокрема, виникнення вимоги про стягнення значної грошової компенсації, строку подання додаткових доказів не встановив.
Представник відповідача також наголошує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі. Відмовляючи в задоволенні цієї заяви, суд в ухвалі від 06.07.2020 зазначає, що договір дарування від 14.09.2007 є дійсним в силу приписів ст. 204 ЦК України, і підтвердження його дійсності судовим рішенням по справі « 636/1112/20 не вимагається, а в оскаржуваному рішенні суд констатує, що наданий відповідачем на спростування презумпції спільності майна цей же договір дарування від 14.09.2007 є нікчемним. Тобто, в різних судових рішеннях в одній справі суд надає дві діаметрально протилежні оцінки дійсності договору.
Сторона відповідача вважає, що дана справа та справа, яка знаходиться на розгляді у Чугуївському міському суді Харківської області мають частково один і той же предмет спору, і можливе вирішення питання щодо дійсності Договору дарування від 14.09.2007 року в справі № 636/1112/20 може суттєво вплинути на можливе судове рішення у справі № 645/5600/19 щодо відношення частки об`єкту нерухомості до складової права спільної сумісної власності подружжя, оскільки у випадку, якщо можливим судовим рішенням у справі № 645/5600/19 буде відмовлено у задоволенні позову, то буде підтверджена дійсність договору дарування, що підтвердить факт придбання ОСОБА_2 вищезазначеного об`єкту нерухомості за власні кошти. Отже, розгляд даної справи до вирішення справи № 636/1112/20 не є можливим.
У скарзі викладені заперечення, щодо розміру грошової компенсації за розходження вартості об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Розраховуючи зазначений розмір компенсації суд взяв до уваги звіт про оцінку ринкової вартості нежитлової будівлі орієнтовною площею 350 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , що складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 . Представник відповідача вважає звіт таким, що не відповідає Національному стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затв. Постановою КМУ від 10.09.2003 р. № 1440.
Зазначає, що звіт не містить опису об`єкта оцінки, який надає змогу його ідентифікувати. Зі змісту звіту, як зазначає представник відповідача, оцінювач особисто не проводив огляд майна, брав до уваги інформацію надану замовником оцінки, площа будівлі є орієнтовною та не має документального підтвердження, більш того об`єкт незавершеного будівництва у звіті оцінено як нежитлову будівлю. Таким чином, зазначений звіт не є належним, оскільки не містить інформацію щодо предмета доказування.
Щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції зазначено наступне. Внаслідок порушення та неправильного застосування норм процесуального права, пов`язаного із передчасним закриттям підготовчого провадження, відповідач був позбавлений можливості заявити всі клопотання та надати всі докази, які мають значення для справи.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Щодо зміни предмета позову, ОСОБА_1 , зазначає, що нею у встановлений законом строк було подано заяву про зміну предмету позову, також вказану заяву було надіслано і відповідачу. Таким чином позивачем було повністю виконано вимоги ч. 3 ст. 49 ЦПК України. Про необхідність надання додаткового часу для підготовки заперечень та подання доказів відповідач в клопотанні від 02.03.2020 року про відкладення справи не вказував, як і не надав жодних заперечень щодо заяви протягом 7 місяців поки справа розглядалась по суті.
Позивач заперечує проти зупинення провадження у справі, зазначає, що джерела набутого за час шлюбу майна є обставиною, яка була предметом доказування під час судового засідання у суді першої інстанції, і відповідач мав можливість довести, у передбаченому ЦПК України порядку, що спірний об`єкт нерухомості був придбаний саме за його особисті кошти. ОСОБА_2 було надано договір дарування від 14.09.2007 року, який судом першої інстанції було визнано нікчемним в силу дефекту форми.
Наголошує, що відповідач протягом розгляду справи у суді першої інстанції не навів жодних переконливих доказів та аргументів на спростування зазначеної у звіті вартості об`єкта нерухомості, жодних доказів на підтвердження власних заперечень не надав, клопотань про експертизу не заявляв, тому вважає безпідставними тези відповідача про неналежність звіту, як доказу у справі.
Крім того, позивач заперечує проти клопотання про призначення експертизи, вказує, що відповідач мав можливість звернутись з відповідним клопотанням починаючи з 05 вересня 2019 року, і не надав разом з апеляційною скаргою доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Учасники справи в судове засідання 09.08.2021 не з`явились.
Представник позивача просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач подав заяву, в якій повідомив про розірвання договору з адвокатами Євглевським В.О. та Богдашевським Т.С. та про необхідність укладення ним договору з іншим адвокатом 10.08.2021.
Судова колегія не приймає зазначені відповідачем доводи, оскільки справа знаходиться в суді апеляційної інстанції з грудня 2020 року. В судовому засіданні 24.05.2021 були присутні два адвокати відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , які надали пояснення щодо обставин справи, тому судова колегія вважає, що відповідач скористався своїм правом на надання правової допомоги.
З огляду на викладене, судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності не з`явившихся учасників справи.
До суду апеляційної інстанції надійшла від відповідача заява про зупинення провадження у справі. Судовою колегією розглянуто вказану заяву та ухвалою суду апеляційної інстанції відмовлено у її задоволенні.
Від ОСОБА_9 на адресу суду надійшло клопотання про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Судом апеляційної інстанції надано правову оцінку зазначеному клопотанню, та ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання з огляду на його необгрунтованість.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Задовольняючи позовні вимоги в оскаржуваній частині, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до наявних в матеріалах справи доказів усі об`єкти нерухомого та рухомого майна були придбані сторонами під час перебування у шлюбі, а тому в силу презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя. 
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 сторони перебували у шлюбі, який 30 листопада 2002 року зареєстрований Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №506 від 30.11.2002.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.07.2017 по справі №641/7272/16-ц шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було розірвано.

Згідно копій свідоцтв про народження сторони мають неповнолітніх сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження від 25.04.2008 серії НОМЕР_6 ), доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження від 10.02.2009 серії НОМЕР_7 ). Син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження від 30.11.2002 серії НОМЕР_8 ), на момент розгляду справи вже є повнолітнім, проте на момент звернення позивача до суду був неповнолітнім. Діти мешкають з позивачем та знаходиться на її утриманні, що не заперечується сторонами.

Судом згідно копій наданих правовстановлюючих документів встановлено, що за час перебування у шлюбі сторони набули наступне нерухоме і рухоме майно. 

На підставі договору купівлі-продажу від 09.03.2011, посвідченого приватним нотаріусом Полехіною А.М., реєстровий №204, ОСОБА_2 придбав: житловий будинок АДРЕСА_4 , дерев`яний, обкладений цеглою, житловою площею 45,60 кв.м., загальною площею 82,80 кв.м., та надвірні будівлі: літ. Б - літня кухня; літ. В - вбиральня; літ. Г - сарай; літ. Д - навіс; №1-4 - огорожа; №5 - свердловина, що знаходяться за адресою АДРЕСА_5 ; земельну ділянку площею 0,1267 га, надану для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка), кадастровий номер 6325183003000010180, що знаходиться на території АДРЕСА_5 ; земельні ділянки загальною площею 0,1164 га, з яких: земельна ділянка площею 0,0351 га, кадастровий номер - 6325183003000010181, надана для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться на території Пономаренківської сільської Ради в АДРЕСА_5 ; земельна ділянка площею 0,0813 га, кадастровий номер - 6325183003000010182, надана для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться на території Пономаренківської сільської Ради в АДРЕСА_5 . Відповідно до п. 6 договору майно придбано ОСОБА_2 за згодою дружини ОСОБА_1 . Згідно пояснень позивача, наразі в цьому будинку проживає мати позивача. 

Згідно відомостей з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №168837004 від 31.05.2019 на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2006, посвідченого приватним нотаріусом Алексєєвою Л.В., реєстровий №12240, ОСОБА_2 придбав житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_2 . Житлова площа 21,2 кв.м., площа земельної ділянки 458 кв.м. Реєстраційний номер майна: 16446553. Номер запису: 45115 в книзі: 1. На земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 подружжям за період перебування в шлюбі створено об`єкт незавершеного будівництва - офіс загальною площею приблизно 350 кв.м. На момент подання позову державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва не здійснено. Згідно пояснень позивача, наразі офіс фактично контролюється відповідачем і в ньому здійснює господарську діяльність ТОВ «ТАСКОМ.», керівником якої є відповідач.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.09.2007, посвідченого приватним нотаріусом Сухіним І.І., реєстровий №4464, ОСОБА_2 придбав: Ѕ від 19/20 частин комплексу будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
      
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.06.2008, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Новопокровської селищної ради від 10.06.2008 №153, ОСОБА_2 є власником Ѕ частки комплексу будівель і споруд за адресою АДРЕСА_3 , до складу комплексу будівель та споруд якого входить: будівля прохідної літ. А загальною площею 16,7 кв.м.; будівля пташника літ. Б загальною площею 1654,7 кв.м.; будівля пташника літ. В, В1 загальною площею 1698,8 кв.м.; будівля пташника літ. Г загальною площею 1722,8 кв.м.; будівля пташника літ. Д, Д1, Д2 загальною площею 1731,7 кв.м.; будівля пташника літ. Ж загальною площею 1695,5 кв.м.; будівля пташника літ. Е, Е1 загальною площею 1670,8 кв.м.; будівля кормоскладу літ. К загальною площею 527,3 кв.м.; будівля овочесховища літ. Н загальною площею 97,8 кв.м.; навіси літ. В2, Ж1, К1; сараї літ. Ж2, Ж3, З; вагова літ. М. Відповідно до п. 8 договору майно придбано ОСОБА_2 за згодою дружини ОСОБА_1 . Відповідно до пояснень позивача, наразі комплекс будівель використовується відповідачем у власній підприємницькій діяльності.
     
 Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 09.08.2013 позивач придбала автомобіль AUDIQ5 2012 року випуску, на підставі довідки-рахунку НОМЕР_10 від 09.08.2013. Згідно пояснень позивача, автомобілем фактично володіє позивач. 
      
Відповідно до довідки Регіонального сервісного центру в Харківській області від 06.06.2019 №31/20-8386 станом на 13.07.2017 за відповідачем зареєстровані MITSUBISHIPAJEROWAGON 2008 року випуску, дата реєстрації 03.01.2009; і ВАЗ 21043 2006 року випуску, дата реєстрації 29.09.2006. Згідно пояснень позивача, автомобілями фактично володіє відповідач.

З наданої АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали Фрунзенського районного суду від 15.11.2019 про витребування доказів інформації вбачається, що за період з 18.03.2014 по 05.01.2017 відповідач отримав на картковий рахунок в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_11  951 грн. доходу.
Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
 Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. N 11).
Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Вирішуючи спір в частині, що оскаржується відповідачем, суд першої інстанції правильно встановив, що спірне нежитлове приміщення було набуте відповідачем під час шлюбу з позивачем за спільні кошти подружжя.
Доводи апеляційної скарги щодо порушень процесуального права, які, на думку відповідача, допустив суд, судова колегія відхиляє, оскільки вони не є підставою для скасування рішення суду в розумінні ст. 376 ЦПК України. Це стосується проведення підготовчого засідання, прийняття уточненого позову, надання відзиву. 
Доводи апеляційної скарги щодо процесуальної поведінки відповідача та процесуальних рішень суду про закриття підготовчого засідання і відмови у закритті провадження у справі, на думку судової колегії, не впливають на вирішення справи по суті. 
Доводи стосовно договору дарування грошових коштів зводяться до незгоди з висновками суду, який надав йому оцінкув межах заявленого позову в даній справі.
Судом першої інстанції констатовано, що наданий відповідачем договір дарування не доводить обставин, на які посилається відповідач, а саме, що нежитлові приміщення придбані за його особисті кошти.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що презумпцію спільної сумісної власності подружжя на Ѕ частку спірного нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_3 відповідачем не спростовано, оскільки не доведено, що спірше нежитлове приміщення придбане за його власні кошти.
Доводи апеляційної скарги про необхідність зупинення провадження у справі аналогічні, викладеним в заяві про зупинення провадження, розглянуті судом окремо і викладені в ухвалі від 09.08.2021 про відмову у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи Чугуївським районним судом Харківської області.
Судова колегія вважає, що відсутня об`єктивна неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи в Чугуївському районному суді Харківської області. 
Наведеним відповідачем доводам стосовно договору дарування, суд першої інстанції дав належну оцінку.
Підстав для залучення в якості третьої особи батька відповідача, який уклав з сином договір дарування судова колегія не вбачає, оскільки рішенням у цій справі не вирішуються права чи обов`язки батька відповідача ОСОБА_9 і для нього у відповідності до ст.54 ЦПК України ці рішення не мають юридичних наслідків при розгляді його позову до відповідача у цій справі.
Стосовно доводів апеляційної скарги в частині незгоди з оцінкою об`єктів нерухомого майна, судова колегія зазначає про таке.
Відповідач посилається на наявність поважних причин неподання доказів до суду першої інстанції, а саме, що суд закрив підготовче засідання, але матеріали справи не містять відомостей, що відповідач звертався до суду першої інстанції з таким клопотанням, а йому було відмовлено з підстав закриття підготовчого судового засідання.
В суді апеляційної інстанції, згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України нові докази приймаються у виключних випадках, але суду апеляційної інстанції також не було надано нових доказів, відповідач лише виявив бажання почати збирати відповідні докази, а саме звернувся із клопотанням про призначення експертизи.
Загалом доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, та відхиляються судовою колегією через недоведеність, презумпція спільності права власності подружжя на майно сторонами не спростована. Крім того, обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтею 89 ЦПК України правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку ст. 389 ЦПК України.
Головуючий С.С. Кругова
Судді О.В. Маміна 
Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови 
складено 13 серпня 2021 року