Справа № 930/772/21 
Провадження № 33/801/541/2021
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Штифурко Л. А.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року                                                                               м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В.В., з участю секретаря судового засідання Очеретної М.Ю., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Бистрицького Максима Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 червня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП, 
в с т а н о в и в :

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 червня 2021 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 гривні на користь держави.
У постанові суду зазначено, що 13.03.2021 о 09:15 год. в м. Тульчин по вул. М. Леонтовича водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ЗАЗ SENS», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що винуватість ОСОБА_1 поза розумним сумнівом доводиться обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, який оформлено відповідно до вимог чинного законодавства, його відмова від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння зафіксована в присутності двох свідків. Також самим ОСОБА_1 в протоколі не заперечено факту вживання алкоголю. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних фактів та невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення суду представлено не було.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Бистрицький М.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що постанова суду не відповідає чинному законодавству, просив постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 червня 2021 року скасувати, провадження у справі закрити на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених частиною другою статті 38 КУпАП. 
В апеляційній скарзі зазначено, що судом першої інстанції, в порушення вимог закону, розглянуто справу у відсутність особи, відносно якої складено протокол та у відсутність її захисника, чим порушено її право на захист. У матеріалах справи відсутні будь – які докази на підтвердження належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи.
Також, у апеляційній скарзі зазначено, що судом першої інстанції не було допитано у судовому засіданні свідків, попри заявлене клопотання стороною захисту, а також матеріали справи не містять відеодоказу вчинення ОСОБА_1 правопорушення.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Бистрицький М.О. апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини, а також повідомив, що ОСОБА_1 відомо про розгляд справи, однак у зв`язку із зайнятістю він не може з`явитися в судове засідання.
Заслухавши доводи захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд прийшов до таких висновків.
Згідно вимог статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, вирішення справи в точній відповідності з законом.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 099063, 13.03.2021 о 09:15 год. в м. Тульчин по вул. М. Леонтовича водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ЗАЗ SENS», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.
Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
За змістом частин другої та шостої статті 266 КУпАП огляд водія на стан сп`яніння проводиться поліцейським в присутності двох свідків. Проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до вимог пункту 4 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 №1103, передбачено, що огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків, якими не можуть бути особи, щодо неупередженості яких є сумніви.
Пунктом 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України за №1452/735 від 09.11.2015 передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Також, пунктом 6 розділу X "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
З матеріалів справи слідує, що відмову водія ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння зафіксовано поліцейським за участі свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відповідності до положень КУпАП, "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України за №1452/735 від 09.11.2015.
Вказані обставини зафіксовані протоколом про адміністративне правопорушення та іншими доказами, наявними в матеріалах справи, що узгоджуються між собою та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
Із змісту вказаного вище протоколу про адміністративне правопорушення видно, що ОСОБА_1 у протоколі по суті порушення пояснив, що він «випив 0,5 пива».
Положеннями частини першої статті 130 КУпАП передбачено, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та КУпАП.
Щодо викладених в апеляційній скарзі посилань на те, що ОСОБА_1 належним чином не повідомлявся про розгляд справи, то апеляційний суд звертає увагу на наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Бистрицький М.О. неодноразово повідомлялися судом першої інстанції про час, дату і місце розгляду справи за допомогою судових повісток, телефонограмам та за допомогою SMS-повідомлень, що містяться в матеріалах справи.
Також, з матеріалів справи видно, що адвокатом Битрицьким М.О. неодноразово було подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, що свідчить про те, що ОСОБА_1 та його захисник достовірно володіли інформацією про перебування даної справи у провадженні Тульчинського районного суду Вінницької області (що не заперечується) і щодо призначених у справі судових засідань.
Отже, з урахуванням встановленого факту про обізнаність ОСОБА_1 про призначені у справі судові засідання, то в даному випадку виключно лише не вручення йому судової повістки не може бути беззаперечною підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
Разом з тим, ОСОБА_1 , якому було достовірно відомо про складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення та місце його розгляду, не було вжито заходів щодо забезпечення участі у розгляді справи, шляхом повідомлення суд про зміну адреси проживання чи подання письмових заперечень проти протоколу.
Європейський Суд з прав людини у рішенні "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 наголосив, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження". Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП). Тим більше, що стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Отже, місцевий суд з метою дотримання строку розгляду адміністративної справи, визначеного статтею 38 КУпАП, провів розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , при цьому щодо доводів останнього про порушення його прав, передбачених статтею 268 КУпАП, то такі права були поновлені ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, однак жодних належних доказів, які б давали підстави для скасування оскаржуваної постанови суду, останній не надав.
Відповідно до положень п. 1.3. ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України визначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, водій ОСОБА_1 був зобов`язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння.
Щодо тверджень скаржника про те, що судом першої інстанції не було допитано свідків, які були зазначені у протоколі, то дана обставина не спростовує висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, а саме факту відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, при цьому слід зауважити, що судом першої інстанції з підстав наведених вище, розгляд справи було проведено у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції викликались вказані свідки, однак до суду не з`явились з невідомих причин, що підтверджується судовими повістками, які містяться в матеріалах справи. 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять відеофіксації вчинення ОСОБА_1 правопорушення, то вказані доводи, за наявності інших доказів, не можуть слугувати підставою для скасування постанови суду. Крім того, Вінницьким апеляційним судом було надіслано на адресу Тульчинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області запит щодо витребування вказаного відеозапису, однак відповідь від органу поліції не надійшла. 
Також, не спростовують висновок суду і інші викладені в апеляційній скарзі посилання.
Відтак, наявні у матеріалах справи докази, які проаналізовані в оскаржуваній постанові, повністю підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, а також про накладення на останнього стягнення за адміністративне правопорушення в межах установлених КУпАП.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за частиною першою статті 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про незаконність постанови суду першої інстанції, є надуманими та безпідставними.
Відповідно до вимог статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Суд першої інстанції з дотриманням вимог статті 33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення та відомості про особу ОСОБА_1 , прийшов до висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_1 та запобігання вчинення нових правопорушень, буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції частини першої статті 130 КУпАП, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної статтею 23 КУпАП.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції частини першої статті 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 245, 247, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Бистрицького Максима Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

       Суддя Вінницького
       апеляційного суду:                                                 В. В. Оніщук