ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5862/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  22 вересня 2021 року                                                                                         м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б.,
суддів:                              Беспалова О.О.,
                                        Ключковича В.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві   про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві, щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати йому пенсію за віком відповідно до п.4 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення за призначенням пенсії – 11.12.2019 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням від 14 січня 2019 року № 26040003023 відповідач безпідставно відмовив йому у призначенні пенсії.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 березня 2021 року позов задоволено частково:
- визнано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 14 січня 2019 року № 263040003023, щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком як учаснику бойових дій, - протиправними;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» як учаснику бойових дій та за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до законодавства та з урахуванням встановлених даним рішенням обставин справи;
- в решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції   та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що посвідчення учасника бойових дій позивача не відповідає зразку відповідно до Додатку № 2 до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 р. № 302 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 632), а тому ОСОБА_1 було правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком (із зниженням віку).
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Позивачем було подано до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого останній зазначає, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а викладені у апеляційній скарзі доводи - такими, що суперечать нормам чинного законодавства. Разом з цим, позивач стверджує, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору було правильно встановлено обставини справи та надано їм належну правову оцінку з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.
З огляду на викладені у відзиві обставини, позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення., а рішення суду першої інстанції без змін.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 11 грудня 2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком, на пільгових умовах, як учаснику бойових дій, оскільки 12 вересня 2019 року він досяг віку необхідного для її призначення - 55 років.
Листом від 22 січня 2020 року №2600-0314-8/2365 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивачу про те, що відповідно до наданих ним до заяви документів йог загальний стаж складає 31 рік 10 місяців та 1 день. Посвідчення учасника бойових дій не відповідає зразку до додатку № 2 до Постанови КМУ від 12.05.1994 № 302. Отже, оскільки відсутнє посвідчення учасника бойових дій нового зразку, у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 11.12.2019 позивачу ОСОБА_1 відмовлено. 
За вказаних обставин відповідачем було прийняте відповідне рішення                                        № 263040003023 від 14 січня 2019 року.
Позивач, не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що статус учасника бойових дій позивача підтверджується відповідним посвідченням, яке є чинним та не визнано недійсним та не скасовано у встановленому Законом порядку, а тому позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом №3551-XII та Законом № 1058-IV, зокрема, пільгами щодо призначення дострокової пенсії. Також, судом першої інстанції зазначено, що при проведенні аналізу законодавства України, що стосується порядку та правил оформлення та видачі посвідчень учасника бойових дій, встановлено відсутність норм які б зобов`язували особу, що має статус учасника бойових дій підтвердженого посвідченням виданим відповідними уповноваженими органами СРСР, обмінювати це посвідчення на нове, встановлене постановою КМУ № 302 від 12.05.1994 року, якою було вперше врегульоване порядок видачі посвідчень, нагрудних знаків ветеранів війни. Вказана постанова № 302, діюча на цей час з наступними змінами, не встановлює обов`язку обміну посвідчень учасників бойових дій на посвідчення нового зразка.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України гарантовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон                    № 1058-ІV).
Пунктом 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV визначено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, які брали участь у бойових діях - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
У свою чергу, як вже зазначалось, за результатом розгляду поданих позивачем документів відповідачем було встановлено, що страховий стаж позивача складає 31 рік 10 місяців та 1 день. Також, з матеріалів справи вбачається, що станом на час звернення позивача до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком, на пільгових умовах, як учаснику бойових дій, ОСОБА_1 досяг віку 55 років.
Разом з тим, як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, підставою відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах стало те, що за висновком пенсійного органу посвідчення учасника бойових дій нового зразку у наданих позивачем до заяви документах відсутнє. При цьому, вказаного висновку відповідач дійшов посилаючись на те, що посвідчення учасника бойових дій позивача не відповідає зразку відповідно до Додатку № 2 до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 632).  
Отже, вирішуючи питання щодо правомірності зазначеного висновку пенсійного органу, колегія суддів зазначає про таке.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005  № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Абзацем 3 підпункту 5 пункту 2.1 Порядку № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: 
- посвідчення учасника бойових дій,
- довідка про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення.
З матеріалів справи вбачається що позивачем було надано до заяви про призначення пенсії за віком:
- довідку № 4 видану Шевченківським районним у м. Києві військовим комісаріатом 02.01.2020 відповідно до якої рядовий ОСОБА_1 проходив військову службу в складі діючої армії в період бойових дій з 17.11.1983 по 26.04.1985 Афганістан.;
- свідоцтво серії НОМЕР_1 видане 26 квітня 1985 року ВЧ польова пошта № НОМЕР_2 , яке підтверджує, що ОСОБА_1 за успішне виконання завдань Уряду СССР має право на пільги встановлені постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 17.01.1983. Вказане свідоцтво є безтерміновим та діє на всій території Союзу СРСР. 
Разом з цим, колегія суддів враховує, що на вказаному свідоцтві міститься запис «Україна. Учасник бойових дій», який засвідчено печаткою та підписом Ленінградського військового комісаріату м. Києва.
Приписами ст. 5, 6 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від  22.10.1993  №  3551-XII визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
При цьому, учасниками бойових дій визнаються військовозобов`язані, які призивалися на навчальні збори і направлялися до Афганістану в період ведення там бойових дій.
Згідно з приписами ст. 4 вказаного Закону учасники бойових дій є ветеранами війни.
Статтею 18 цього Закону передбачено, що ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни (далі – Положення).
Пунктом 2 цього Положення врегульовано, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.
Відповідно до п. 3 Положення 3. Відповідно до  Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"  до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Учасникам бойових дій (стаття 6 зазначеного  Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення учасника бойових дій" та нагрудний знак "Ветеран війни - учасник бойових дій".
"Посвідчення учасника бойових дій" і нагрудний знак видаються Мін`юстом, органами Міноборони, МВС, Мінветеранів, Національної поліції, ДСНС, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Управління державної охорони, ДФС, Адміністрації Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, а також Держспецтрансслужбою за місцем реєстрації ветерана (п. 7 Положення).
При цьому, ч. 3 п. 7 Положення визначено, що громадянам інших держав, що перебували у складі колишнього СРСР, видаються посвідчення ветерана війни та відповідні нагрудні знаки у разі переїзду на постійне місце проживання в Україну. Особам з їх числа, яким призначена пенсія, зазначені посвідчення видаються органами соціального захисту населення у разі отримання виплат в органах Пенсійного фонду України. Зазначеним особам, які не досягли пенсійного віку, посвідчення ветерана війни та особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видається у порядку, визначеному цим пунктом.
Згідно з п. 13 цього Положення посвідчення осіб з інвалідністю внаслідок війни, учасників війни та прирівняних до них осіб, видані відповідними органами СРСР, союзних республік, які існували на його території, України та інших незалежних держав, що утворились на його території, за зразками, які діяли на 1 січня 1992 р., залишаються на збереженні у ветеранів війни.
У разі виникнення підстав, за якими особа втрачає право на статус, визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видане їй раніше посвідчення вилучається уповноваженим на видачу посвідчень органом, з повідомленням органу, який видав таке посвідчення.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що нормами чинного законодавства не встановлено порядку заміни посвідчення осіб з інвалідністю внаслідок війни, учасників війни та прирівняних до них осіб, видані відповідними органами СРСР, союзних республік, які існували на його території, України та інших незалежних держав, що утворились на його території, за зразками, які діяли на 1 січня 1992 р.
Отже, як вірно було зазначено судом першої інстанції та вбачається з аналізу наведених норм законодавства, наявне у позивача - свідоцтво серії НОМЕР_1 видане 26 квітня 1985 року ВЧ польова пошта № НОМЕР_2 з записом «Україна. Учасник бойових дій», який засвідчено печаткою та підписом ІНФОРМАЦІЯ_1 , до теперішнього часу є дійсним та підтверджує, що позивач має право на користування пільгами, встановленими  Законом № 3551-XII та Законом № 1058-IV, зокрема, пільгами щодо призначення дострокової пенсії, оскільки зазначене посвідчення у ОСОБА_1 уповноваженим на видачу посвідчень органом не вилучалось.
Таким чином, колегія суддів зазначає, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки належність позивача до особи, яка має статус учасника бойових дій ніким не оспорювалась, посвідчення не визнано недійсним та не скасовано у встановленому  Законом порядку, пенсійний орган не мав правових підстав вимагати від позивача посвідчення учасника бойових дій, яке відповідає Додатку № 2 до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 р. № 302, оскільки остання не встановлює обов`язку обміну посвідчень учасників бойових дій на посвідчення нового зразка.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення відповідача від 14.01.2019 року № 263040003023, щодо відмови в призначенні позивачу дострокової пенсії за віком згідно вимог, як учаснику бойових дій на підставі пункту частини першої статті 115 Закону №1058-IV, є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, колегія суддів критично оцінює посилання апелянта, що відповідач зобов`язаний був надати до Управління посвідчення учасника бойових дій нового зразка.
Приписами статей 9, 77 КАС України врегульовано, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. 
Водночас, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено суду правомірності прийняття оскаржуваного рішення.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.
У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи відповідача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві залишити без задоволення.
Рішення  Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді:                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          В.Ю. Ключкович