ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 вересня 2021 року                                  
м. Харків
справа № 619/3452/16
провадження № 22-ц/818/616/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
за участю секретаря судового засідання – Сабельнік Б.В., 
учасники справи: 
позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 
відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 
третя особа за первісним та зустрічним позовом - Дергачівська міська рада,
третя особа за зустрічним позовом – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 серпня 2020 року в складі судді Калмикової Л.К. 
УСТАНОВИВ:
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, після уточнення якого 21.12.2019 (т. 3 а.с. 4 – 9) просила 
- поновити її порушене право на користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні належним позивачці домоволодінням та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 ;
- поновити межі виділеної для будівництва та обслуговування житлового будинку земельної ділянки, розташованої за зазначеною адресою шляхом демонтування встановленої огорожі та перенесення межі між домоволодіннями АДРЕСА_1 і АДРЕСА_1 починаючи з точки 4, зазначеній на Додатку №2 до висновку експертизи №8762 від 20.12.2018 і до огорожі по в`їзду Кооперативний. Суміжну межу між земельними ділянками домоволодінь за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ОСОБА_1 просила встановити відповідно до Додатку № 2 до висновку судової земельно-технічної експертизи №8762 від 20.12.2018 на відстані 1 метр від житлового будинку, господарських будівель, розташованих на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_2 , до перетину з існуючою огорожею вздовж в`їзду Кооперативного. Відстань в 1 метр від кутів будівель домоволодіння АДРЕСА_2 в точках 1-4, визначених у Додатку №2 до висновку експертизи №8762 від 20.12.2018, до межі між домоволодіннями просила відліковувати перпендикулярно від стін будівель домоволодіння АДРЕСА_2 . Межа в межах будівель повинна була проходити, на думку позивача, паралельно стінам будівель. Межа між домоволодіннями АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 від точки 1, зазначеній в Додатку №2 до висновку земельно-технічної експертизи №8762 від 20.12.2018, до перетину з огорожею по в`їзду Кооперативному мала проходити, на думку ОСОБА_1 по прямій лінії. Точка на огорожі по в`їзду Кооперативному, з якою з`єднується точка 1, мала знаходиться на відстані 0,85 м від місця перетину фактичної огорожі по в`їзду Кооперативному та існуючої сумісної огорожі між домоволодіннями АДРЕСА_3 . Відстань в 0,85 м мала підліковуватися від точки перетину в сторону домоволодіння АДРЕСА_2 (Примітка: місце знаходження даної точки визначено технічно за матеріалами кадастрової зйомки). Також ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в сумі 5000 грн та судові витрати у розмірі 9954,51 грн.
В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці площею 2045 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ( надалі Будинок АДРЕСА_1 . Належний їй будинок розташований по сусідству з житловим будинком АДРЕСА_2 , частка якого належить ОСОБА_2 (надалі Будинок АДРЕСА_4 , в тому числі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , встановлювали межу між сусідніми земельними ділянками АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 згідно з планом, який міститься у технічному паспорті на Будинок № 3 від 06.06.2008, а саме, земельні ділянки між зазначеними будинками були розмежовані межовими знаками — парканом із вкопаними стовпами. Вказане розмежування лишалось незмінним з моменту придбання нею домоволодіння у 2008 році. Проте 22.06.2016 ОСОБА_2 безпідставно було порушено межові знаки земельної ділянки, на якій знаходиться Будинок АДРЕСА_1 : відповідач частково демонтувала огорожу між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 і встановила нову огорожу з порушенням межі. При цьому відповідачем знесено та знищено частину паркану позивачки зі стовпами, встановлено інші стовпи, вже на території домоволодіння ОСОБА_1 , внаслідок чого було захоплено частину земельної ділянки, що згідно з технічним паспортом знаходиться у користуванні позивача. У результаті незаконних дій ОСОБА_2 була порушена огорожа будинку позивачки і на її ділянку, яка до моменту порушення прав була повністю огороджена, зараз є вільний доступ сторонніх осіб. На ширину незаконно захопленої відповідачем ділянки з боку Кооперативного в`їзду незаконно демонтовано огорожу з металу та два металічних стовпа. На межі між ділянками № НОМЕР_1 і №5 на протязі 25 метрів відповідачкою без її згоди була демонтована стара огорожа з дерева та металу. На зауваження її сина ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_2 не реагує та продовжує умисно порушувати її права. Зазначила, що висновком судової земельно-технічної експертизи №8762 від 20.12.2018 визначено всі параметри, необхідні для відновлення межі між домоволодіннями АДРЕСА_3 відповідно до схеми земельної ділянки, яка міститься в додатку №2 до висновку експертизи. ОСОБА_1 вважає, що діями відповідача ОСОБА_2 також спричинено їй моральну шкоду, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях і яку вона оцінює у 5000 грн. 
У лютому 2017 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання права користування земельною ділянкою та встановлення меж ( т.1 а.с.88 – 91).
В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 02.10.2014, зміненим рішенням Апеляційного суду Харківської області від 19.11.2014, по цивільній справі № 619/2834/13-ц були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та встановлений такий порядок користування земельною ділянкою:
1) ОСОБА_2 виділяється у користування земельна ділянка площею 468 кв.м., у тому числі земельна ділянка спільного користування площею 56,7 кв.м.;
2) ОСОБА_3 виділяється у користування земельна ділянка площею 732 кв.м., у тому числі земельна ділянка спільного користування площею 56,7 кв.м.; 
3) границя користування земельною ділянкою проходить в точках «А», «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «Ж», «З», «И», «К», «Л». Точки «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «Ж», «К», «Л» та стік будівлі обмежують земельну ділянку загального користування. Точки «А» та «Б» розташовані по червоній лінії (по в`їзду Кооперативному) та ділять її на три відрізки довжинами 43 м, 6,10 м, 3,0 м. Точка «Г» розташована на межі з домоволодінням АДРЕСА_5 та ділить її частину на два відрізки довжинами 14,8 м та 65,2 м. Точки «Л», «К», «И» розташовані на межі з домоволодінням АДРЕСА_1 та ділять її на чотири відрізки довжинами 12,8 м, 7,10 м, 57,0 м, 13,6 м. Зазначений порядок користування земельною ділянкою був розрахований на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4590/7165 від 27.06.2014 та доданих до висновку схем.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 6 лютого 2017 року основний та зустрічний позови об`єднано в одне провадження ( т.1 а.с. 115).
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 серпня 2020 року у задоволенні первісної позовної заяви та зустрічної позовної заяви відмовлено (т.3 а.с. 52-58). 
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_5 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Висновки проведеної у справі експертизи № 8762 від 20.12.2018 не спростовують обставин, викладених у зустрічній позовній заяві, та не можуть слугувати доказом на підтвердження первісної позовної заяви. При цьому суд врахував обставини, встановленні рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 02.04.2014, зміненого ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19.11.2014 у цивільній справі № 619/2834/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , та дійшов висновку про те, що згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 4590/7165 від 27.06.2014, що була проведена у цій справі, зазначений в матеріалах інвентарної справи та технічному паспорті на Будинок АДРЕСА_2 , розмір межі по червоній лінії (в`їзд Кооперативний) складає 13,4 м, а не 12 м - числове значення, вказане по цій межі у зазначених документах. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено, оскільки позивачка у зустрічному позові просить визнати за нею право користування земельною ділянкою, встановити межі, у той час, як такі ж вимоги були задоволені вищезазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухвалені судового рішення судом першої інстанції не враховано акт тимчасової комісії по земельному питанню Дергачівської міської ради б/н від 03.08.2016, покази свідка ОСОБА_6 , висновки судової комісійної земельно-технічної експертизи від 20.12.2018. Суд необґрунтовано вважав, що лінійні розміри фактичної межі земельної ділянки АДРЕСА_2 не відповідали лінійним розмірам, зазначеним у документах з моменту складання цих документів. Зазначено, що, нібито, фактично, з моменту виділення, земельна ділянка до Будинку АДРЕСА_2 мала лінійні розміри по фасаду 13,40 м. При цьому суд послався на висновок судової будівельно-технічної експертизи № 4590/7165 від 27.06.2014, що була проведена в іншій справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування будинком, надвірними будівлями, земельною ділянкою по АДРЕСА_2 та про виселення ОСОБА_3 з житлового будинку. У згаданому висновку експерт, вирішуючи питання про порядок користування земельною ділянкою № 5, виходячи з відомостей, що містяться в інвентаризаційній справі про площу земельної ділянки № 5, прийшов до висновку, що площа цієї земельної ділянки відповідає інвентаризаційній справі, якщо лінійні розміри цієї ділянки по фасаду будуть складати 13,40 м.кв., а не 12 м, як зазначено в усіх документах інвентаризаційної справи. Лише виходячи з зазначених міркувань експерта, суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок, що фактичні лінійні розміри земельної ділянки № НОМЕР_2 по фасаду - 13,40 м. існували під час виділення цієї земельної ділянки і означають автоматичне зменшення площі земельної ділянки № 3.
Відзивів на апеляційну скаргу не надходило. 
Згідно статті 367 Цивільного процесуального кодексу (далі – ЦПК) України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників ОСОБА_1 , обговоривши доводи апеляційної скарги в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є власницею житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується даними копії договору купівлі-продажу від 13.06.2008, копії витягу про реєстрацію права власності від 19.06.2008 (надалі Будинок № 3, т.1 а.с. 7, 15) .
Будинок АДРЕСА_1 узаконено рішенням виконавчого комітету Дергачівської міської ради № 104 від 11.07.2000. Цим же рішенням дозволено закріпити границі присадибної земельної ділянки площею 1000 кв.м. та 1045 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 в установленому порядку (т.1 а.с. 20).
Згідно з копією акту від липня 2000 року, що міститься в матеріалах інвентаризаційної справи № 4834 на Будинок № 3 (а.с. 30 інвентаризаційної справи № 4834), представник архітектурно – планового бюро Дергачівського району на виконання вищезазначеного рішення виконавчого комітету Дергачівської міської ради здійснив в натурі закріплення меж земельної ділянки площею 1000 та 1045 кв.м. геодезичними знаками, що передані власнику Будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_7 .
До зазначеного акту доданий проєкт закріплення меж з зазначенням лінійних розмірів (а.с. 31 інвентаризаційної справи № 4834).
Відповідно до рішення судової колегії судової палати Апеляційного суду Харківської області від 16.12.2010 ОСОБА_2 на праві власності належить 7/18 частин, ОСОБА_3 – 7/18 частин, ОСОБА_8 – 4/18 частин домоволодіння АДРЕСА_2 (надалі Будинок № 5, аркуші 53 – 55 інвентаризаційної справи № 3032).
На підставі зазначеного рішення суду ОСОБА_9 зареєструвала право спільної часткової власності на 7/8 частин Будинку № 5 (аркуші 56 інвентаризаційної справи № 3032).
Згідно з рішенням Дергачівського районного суду від 06 березня 2013 року за  ОСОБА_3  визнано право власності на 4/18 частин Житлового Будинку № 5 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8  (аркуші 78 – 79 інвентаризаційної справи № 3032). На підставі зазначеного рішення  ОСОБА_3  зареєструвала право спільної часткової власності на 4/18 частини зазначеного будинку, що підтверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 77  інвентаризаційної справи № 3032). 
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник зазначили, що її право землекористування порушено саме відповідачкою ОСОБА_2 , оскільки належні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частки Будинку № 5 виділені в натурі та визначено порядок користування земельною ділянкою. Саме ОСОБА_1 користується тією частиною Будинку АДРЕСА_2 та земельною ділянкою, що межує з земельною ділянкою ОСОБА_2 . Тому позов нею пред`явлено тільки до ОСОБА_2 . 
Зазначене підтверджується, даними постанови про закінчення виконавчого провадження № 48602035 від 17.05.2015 (аркуш 100 інвентаризаційної справи № 3032).
Згідно з висновком комісійної судової земельно-технічної експертизи № 8762 від 20.12.2018, проведеної ХНДІСЕ імені Заслуженого професора М.С. Бокаріуса, фактична довжина меж та площа земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ( ОСОБА_1 ) не відповідає лінійним розмірам меж та площі земельної ділянки, визначеним у Технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 06.06.2008, в «Проекті» до акту закріплення меж земельної ділянки від 2000 р, в плані ділянки, який знаходиться в інвентарній справі №4834. Лінійний розмір фактичної межі по фасаду домоволодіння АДРЕСА_2 ( ОСОБА_2 ) не відповідає лінійному розміру межі по фасаду домоволодіння (з в-зду Кооперативного), визначеним у «Плані» (стор.27) інвентаризаційної справи №3032 складеного в 1962, та квартальній зйомці кварталу №147. Фактична межа домоволодіння АДРЕСА_1 , відносно будівель і споруд, розташованих на даній земельній ділянці, не відповідає даним Акту закріплення меж земельної ділянки від 2000 року, що знаходиться в матеріалах інвентаризаційної справи №4834 (стор.30,31), а також матеріалам квартальної зйомки кварталу №147. Надати відповідь на питання: « визначити межі землекористування поміж домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 в натурі: « визначити межі землекористування поміж домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_6 відповідно до Технічних паспортів на житлові будинки, проекту та акту закріплення меж, планів земельних ділянок які знаходяться в матеріалах справи не надається можливим ( т.2 а.с. 84 – 106). 
Після долучення до матеріалів справи представником ОСОБА_1 викопіювання з матеріалів щодо квартальної зйомки відповідного кварталу, у якому знаходяться Будинок № НОМЕР_1 та АДРЕСА_2 (т.2 а.с. 146 – 147), ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про надання експертами письмових роз`яснень та доповнень до вищезазначеного висновку (т. 2 а.с. 166 – 167). Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 24 травня 2019 року в задоволені зазначеного клопотання було відмовлено ( т. 2 а.с. 180). Проте експерти надали письмові пояснення до висновку комісійної судової земельно-технічної експертизи № 8762 від 20.12.2018 на запит адвоката Масло П.П. (т.2 а.с. 201 – 202) 
Відповідно до вищезазначених роз`яснень згідно з Додатком № 2 до висновку експертів за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи №8762 від 20.12.2018 відстань від господарської будівлі «КН», розташованої на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_2 , до суміжної межі з домоволодіння АДРЕСА_7 складає 1,03 м.
Відповідно до «Акту встановлення меж» від 07.2000 межі земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 були закріплені відповідно до «Проекту» (інвентар, №4834 стор. 31). За даними «Проекту» відстань від житлового будинку домоволодіння АДРЕСА_2 до суміжної межі з домоволодінням АДРЕСА_1 складає 1 м. (стор. 9, 10 висновку). Далі відстань від будівель і споруд, розташованих на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_2 , до суміжної межі в напрямку до в`їзду Кооперативному, збільшується.
На відрізку від кута господарської будівлі (в точці 4, вказаній в Додатку №2 до висновку) і до огорожі по в`їзду Кооперативному є зміщення суміжної межі в бік домоволодіння АДРЕСА_1 . На іншому відрізку в напрямку до тильної межі, місце розташування суміжної межі між домоволодіннями АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 залишилось незмінним і відповідає даним квартальної зйомки кварталу №147 в якому знаходиться дані домоволодіння.
При проведенні експертизи № 8762 від 20.12.2018 на дослідження були надані матеріали квартальної зйомки кварталу №147, у якому знаходяться домоволодіння АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 в масштабі 1:500. За масштабом квартальної зйомки кварталу №147, методом лінійних вимірювань можливо встановити, що відстань від кутів житлового будинку розташованого на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_2 до межі складає 1 м.» (стор.10 висновку), що відповідає даним «Акту встановлення меж» від .07.2000, який знаходиться в матеріалах інвентаризаційної справи №4834 (стор.30,31). Згідно з Актом відстань від житлового будинку домоволодіння АДРЕСА_2 , а також від господарських будівель з боку домоволодіння АДРЕСА_1 складає 1 м.
Суміжна межа між земельними ділянками домоволодінь за адресою: АДРЕСА_1 та буд. АДРЕСА_2 повинна проходити на відстані 1 м від житлового будинку, господарських будівель, розташованих на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_2 до перетину з існуючою огорожею вздовж в`їзду Кооперативного. Відповідно до графічної частини Додатка №2 до експертизи, існуючий межовий знак між земельними ділянками на межі по в`їзду Кооперативному необхідно перенести в бік земельної ділянки АДРЕСА_2 на відстань приблизно 1 метр. Більш точніше місцеположення цієї точки можливо встановити при виконанні робіт по встановленню межі на місцевості.
Допитані в судовому засіданні експерти ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтвердили висновки судової земельно-технічної експертизи, а також свої письмові пояснення. Так, експерт ОСОБА_11 пояснила, що їм була надана геодезична зйомка тільки по ділянці ОСОБА_1 . Порівняння вони змогли зробили тільки по червоній лінії домоволодіння ОСОБА_2 – з боку АДРЕСА_8 взагалі не досліджувалось. На теперішній час площа земельної ділянки ОСОБА_1 зміщена, конфігурація змінена, тобто право користування порушене.
Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 , суд виходив з неповноти вищезазначеного висновку експерта, а саме, відсутності у дослідженні висновку щодо порушення права позивачки на користування землею з боку інших сусідів, крім ОСОБА_2 . 
При цьому суд надав перевагу іншому доказу, а саме, висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4590/7165 від 27.06.2014, що проводилася під час розгляду цивільної справи № 619/2834/13-ц, та вважав доведеним той факт, що у випадку використання у розрахунках лінійного розміру 13,46 метрів (фактичні лінійні розміри), а не розміру 12 м, площа, що зареєстрована за житловим будинком, є меншою, ніж указана в технічні документації. А у випадку використання в розрахунках лінійного розміру 13,46 метрів (фактичні лінійні розміри) площа земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 відповідає площі, вказаній у документах ( т.1 а.с. 101 - 108).
Посилаючись на те, що висновки вищезазначеної експертизи враховані при постановленні рішення Дергачівського районного суду Харківської області у цивільній справі №619/2834/13-ц від 02.10.2014, що було змінене рішенням Апеляційного суду Харківської області від 19.11.2014 про часткове задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування будинком, надвірними будівлями, земельною ділянкою та виселення, суд відхилив висновки експертизи № 8762 від 20.12.2018, проведеної у дійсній справі. 
Судова колегія погодитися з зазначеним висновком не може, оскільки він зроблений з порушенням норм процесуального права. 
Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). 
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За змістом позовної заяви ОСОБА_1 та зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що між сторонами виник спір з приводу поновлення права користування земельними ділянками, відведеними для обслуговування Будинку АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , шляхом відновлення раніше встановленої межі, демонтування огорожі, встановлення межі. В той час як предметом спору, що розглядався у цивільній справі № 619/2834/13-ц, було визначення порядку користування будинком АДРЕСА_2 , надвірними будівлями, земельною ділянкою та виселення, що виник між співвласниками зазначеного будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Оскільки предмети вищезазначених спорів є різними, питання, що буди поставлені експертам, стосуються обставин, що підлягають установленню у кожній конкретній справі. З огляду на відмінність предметів у цивільних справах № 619/3452/16-ц та № 619/2834/13-ц, обставини, що підлягають установленню, також є різними. Отже, суд першої інстанції під час розгляду цивільної справи № 619/3452/16-ц безпідставно відхилив висновок експертизи № 8762 від 20.12.2018, проведеної в указаній справі, та послався на висновок судової будівельно-технічної експертизи № 4590/7165 від 27.06.2014, проведеною в іншій цивільній справі для встановлення інших обставин у справі.
Крім цього суд помилково вважав, що при вирішенні дійсного спору необхідно враховувати висновки, викладені у рішенні Дергачівського районного суду Харківської області від 02.10.2014, зміненому ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19.11.2014 у цивільній справі №619/2834/13-ц (т. 1 а.с. 92 – 100). 
Постановою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у цивільній справі № 619/2834/13-ц  рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02.10.2014 року та рішення  Апеляційного суду Харківської області від 19.11.2014 скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи рішення судів, Верховний Суд зазначив, що під час нового розгляду справи судам з метою усунення допущених порушень вимог  матеріального і процесуального законодавства, необхідно звернути увагу і встановити, чи змінені межі земельної ділянки, належної ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,  за рахунок земельної ділянки, належної ОСОБА_1 ( т.2 а.с. 171 – 175).
Згідно зі статтею 55 Закону України № 858-IV від 22.05.2003 «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.
Відповідно до пункту 2.3 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43 (далі - Інструкція), межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами.
Згідно з пунктом г) частини першої статті 91 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
Відповідно до п.п. г, е ч.1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон;
У статті 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.
Відмовляючи сторонам у справі у задоволені основного та зустрічного позовів суд фактичних обставин у справі не встановив, належної оцінки доказам, що містяться у матеріалах справи, не дав та не застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, що їх регулюють. Тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення у справі. 
Колегія суддів уважає, що оскільки ОСОБА_1 надала суду докази закріплення меж земельної ділянки площею 1000 та 1045 кв.м. геодезичними знаками в натурі, що передані власнику Будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_7 , та докази порушення зазначеної твердої межі з боку суміжного землекористувача ОСОБА_12 , з зазначенням способу відновлення межі між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , судова колегія вважає, що позовні вимоги уточненого позову ОСОБА_1 в частині поновлення права користування земельною ділянкою та відновлення межі підлягають задоволенню. 
Згідно з частинами першою і другою статті 23 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю і стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Всупереч вимог зазначених процесуальних норм ОСОБА_1 не надала суду доказів наявності у неї моральних страждань в результаті порушення відповідачкою межі земельної ділянки. ОСОБА_12 також не надала суду доказів на підтвердження зустрічних позовних вимог. 
Тому судова колегія дійшла до висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди та зустрічного позову ОСОБА_12 про визнання права користування земельною ділянкою та встановлення меж. 
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову. 
Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
При подачі уточненої позовної заяви 23.12.2019 (т.3 а.с. 4-9) ОСОБА_1 надала суду розрахунок суми судових витрат, до якого включила судовий збір за подання позову, судовий збір за забезпечення позову та доказів, судовий збір за видачу звукозапису, кошти, сплачені за проведену у справі експертизу, вартість поштових пересилань. 
Колегія суддів відзначає, що вартість поштових пересилань та отриманих позивачем записів судових засідань до визначених законодавством судових витрат, що підлягають розподілу між сторонами, не належить. Тому у стягненні вказаних коштів з ОСОБА_2 слід відмовити. 
Інші судові витрати ОСОБА_1 підтверджені належними доказами, їх загальна вартість склала 9635 грн 42 коп. (при розгляді справи в суді першої інстанції) та 5480 грн 40 коп. (при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, т.3 а.с. 68, т.3 а.с. 81). Тому з огляду на задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та її апеляційної скарги на 75%, з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_1 належить стягнути 11 336 гривень 87 копійок судових витрат ((9635,42+5480,4)*0,75).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 серпня 2020 року скасувати. 
Ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення права користування земельною ділянкою, зобов`язання поновити межі земельної ділянки шляхом демонтування встановленої огорожі та перенесення межі між домоволодіннями, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково. 
Поновити порушене право ОСОБА_1 на користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .
3обов`язати ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом поновлення меж земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 2045 кв.м.; демонтування встановленої огорожі та відновлення межі між домоволодіннями АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 відповідно до акту закріплення меж земельної ділянки № 3 від 2000 року у наступному вигляді: по червоній лінії ( в-зд Кооперативний - 19,9 м, по межі з домоволодінням АДРЕСА_8 - 65,5 м, по межі із домоволодінням АДРЕСА_2 - 72,0 м., по тильній стороні 43,3 м).
Суміжну межу між земельними ділянками домоволодінь за адресою: АДРЕСА_1 та буд. АДРЕСА_2 відновити відповідно до Додатку №2 до висновку судової земельно-технічної експертизи № 8762 від 20.12.2018 р., на відстані 1 м. від житлового будинку, господарських будівель, розташованих на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_2 до перетину з існуючою огорожею вздовж в`їзду Кооперативного.
Відстань в 1 метр від кутів будівель домоволодіння АДРЕСА_2 в точках 1-4, визначених у Додатку №2 до висновку експертизи №8762 від 20.12.2018 р., до межі між домоволодіннями відліковувати перпендикулярно від стін будівель домоволодіння АДРЕСА_2 . Межа в межах будівель, повинна проходити паралельно, стінам будівель.»
Межа між домоволодіннями АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 від точки 1, зазначеній в Додатку №2 до висновку земельно-технічної експертизи №8762 від 20.12.2018р., до перетину з огорожею по в`їзду Кооперативному має проходити по прямій лінії. Точка на огорожі по в`їзду Кооперативному, з якою з`єднується точка 1, знаходиться на відстані 0,85 м від місця перетину фактичної огорожі по в`їзду Кооперативному та існуючої сумісної огорожі між домоволодіннями АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 . Відстань в 0.85 м підліковується від точки перетину в сторону домоволодіння АДРЕСА_2 (Примітка: місце знаходження даної точки визначено технічно за матеріалами кадастрової зйомки).
В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права користування земельною ділянкою та встановлення меж відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11 336  (одинадцять тисяч триста тридцять шість) гривень 87 (вісімдесят сім) копійок судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складений 17 вересня 2021 року. 

Головуючого судді О.Ю. Тичкова 

Судді                                                                          О.В. Маміна 

Н.П. Пилипчук