УХВАЛА

15 вересня 2021 року 
м. Київ
справа № 826/8745/16
адміністративне провадження № К/9901/32940/21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шевцової Н.В.,
суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 826/8745/16 за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,  
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо неналежного виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі № 25663/02 «Яворовенко та інші проти України» від 17 липня 2014 року, яке включало справу № 17556/04 «Васько проти України», реєстраційний номер виконавчого провадження № 44361844 в частині додаткових заходів індивідуального характеру в порушення принципу restitutio in integrum;
- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 44361844, винесену 30 травня 2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренком С.В. стосовно рішення Європейського суду з прав людини у справі № 25663/02 «Яворовенко та інші проти України» від 17 липня 2014 року, яке включало справу № 17556/04 «Васько проти України»;
- зобов`язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України негайно вчинити усі додаткові заходи індивідуального характеру за принципом restitutio in integrum з переведення на рахунок в цінних паперах ОСОБА_1 9 545 450 акцій номінальною вартістю 477 272,50 грн., що складає 8,1533 % статутного капіталу ПАТ «Прожектор» (код 14307825), або відшкодування на банківський рахунок ОСОБА_1 ринкової вартості 9 545 450 акцій у розмірі 47 727 250 грн., що складає 8,1533 % статутного капіталу ПАТ «Прожектор» (код 14307825).
Крім того, 15 грудня 2020 року до суду першої інстанції надійшла заява (клопотання) позивача про уточнення позовних вимог, відповідно до якої він просив:
- замінити у справі № 826/8745/16 відповідача старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. і залучити співвідповідачем у даній справі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13);
- залучити співвідповідачем у даній справі Міністерство юстиції України;
- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо неналежного виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі № 25663/02 «Яворовенко та інші проти України» від 17 липня 2014 року, яке включало справу № 17556/04 «Васько проти України», реєстраційний номер виконавчого провадження № 44361844 в частині додаткових заходів індивідуального характеру в порушення принципу restitutio in integrum;
- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 44361844, винесену 30 травня 2016 року стосовно рішення Європейського суду з прав людини у справі № 25663/02 «Яворовенко та інші проти України» від 17 липня 2014 року, яке включало справу № 17556/04 «Васько проти України».
- зобов`язати відповідачів негайно вчинити усі додаткові заходи індивідуального характеру за принципом restitutio in integrum з переведення на рахунок в цінних паперах ОСОБА_1 9 545 450 акцій номінальною вартістю 477 272,50 грн., що складає 8,1533 % статутного капіталу ПАТ «Прожектор» (код 14307825), або відшкодування на банківський рахунок ОСОБА_1 ринкової вартості 9 545 450 акцій у розмірі 47 727 250 грн., що складає 8,1533 % статутного капіталу ПАТ «Прожектор» (код 14307825).
27 травня 2021 року рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено.
На зазначені рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції позивачем подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 02 вересня 2021 року.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, судом першої інстанції справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження.
Разом з тим, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Водночас, відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
У свою чергу, стаття 287 КАС України регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Предметом спору у цій справі є правомірність постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання вчинити дії при виконанні виконавчого провадження стосовно рішення Європейського суду з прав людини у справі № 25663/02 «Яворовенко та інші проти України» від 17 липня 2014 року, яке включало справу № 17556/04 «Васько проти України».
За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.
Оскаржуючи судові рішення у справі щодо правомірності постанови та дій державного виконавця при виконанні виконавчого провадження, особливості провадження якої регулюються статтею 287 КАС України, заявник касаційної скарги зазначає, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
А саме, в касаційній скарзі позивач вказує, що рішення касаційної інстанції у цій справі за наслідками розгляду касаційної скарги має суттєве значення для формування правозастосовчої практики стосовно вжиття додаткових заходів індивідуального характеру, включаючи, але не обмежуючись, за принципом restitutio in sntegrum, де передбачається відновлення прав зацікавленої особи (позивача) в повному обсязі (стаття 10 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), може мати суттєве значення для формування правозастосовчої практики щодо правозастосування конкретних рішень ЄСПЛ як джерела права й можливості та міри їх тлумачення національними судами (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), а також може мати суттєве значення для формування правозастосовчої практики стосовно тлумачення Верховним Cудом рішень Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), хоча повноваження тлумачення таких рішень передбачені за ЄСПЛ у статті 32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року.
Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи касаційної скарги з огляду на те, що в обґрунтування вказаного твердження заявник касаційної скарги не навів належних доказів на підтвердження обставин заявлених у касаційній скарзі та жодним чином не обґрунтував в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Отже, наведені позивачем в касаційній скарзі обставини є загальними і в контексті обставин справи не дають підстав для висновку, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Проаналізувавши встановлені судами обставини справи, предмет спору та обраний позивачем спосіб захисту його прав, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду цієї касаційної скарги не матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики у цій категорії адміністративних справ.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Аналіз правових норм та обставин справи доводить про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтею 287, частиною третьою статті 333 КАС України, Суд 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 826/8745/16 за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Н. В. Шевцова
Судді                                                                                                    О. А. Губська 
                                                                                                    О. В. Калашнікова