ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2021 року          м.Дніпро         Справа №  912/3711/19
Центральний   апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого   судді:   Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Чередка А.Є., Коваль Л.А.
Секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційні скарги  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення господарського суду Кіровоградської області від 22.03.2021 (суддя Тимошевська В.В.)

у справі № 912/3711/19
за позовом ОСОБА_2 , м. Кропивницький
до відповідача 1: ОСОБА_3 , м. Черкаси
до відповідача 2: ОСОБА_1 , м. Черкаси
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_4 , м. Кропивницький
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вісник Трейд",   м. Кропивницький
про визнання недійсним договору, визнання недійсним рішення, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернулась до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до ОСОБА_3 та до ОСОБА_1    з наступними вимогами:
- визнати недійсним укладений 07.02.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Вісник Трейд" в розмірі 100% статутного капіталу, а також додаткову угоду від 07.02.2019 до цього договору;
- визнати недійсним рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Вісник Трейд", оформлені протоколом № 2/2019 від 07.02.2019.
Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 22.03.2021 позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним укладений 07.02.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу корпоративних прав в частині продажу корпоративних прав в розмірі 50% частки статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю       "Вісник Трейд" .
У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2    480,25 грн судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1    на користь ОСОБА_2    480,25 грн судового збору.
ОСОБА_1 , не погодившись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Кіровоградської області від 22.03.2021 в частині задоволення вимог позивача ОСОБА_2 про визнання недійсним укладеного 07.02.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу корпоративних прав в частині продажу корпоративних прав в розмірі 50% частки статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю       "Вісник Трейд", в іншій частині просить залишити рішення суду без змін.
В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права. До встановлених правовідносин застосовані норми матеріального права, які не можна застосовувати до правовідносин, що виникли, надана невірна правова оцінка обраному позивачем способу захисту порушеного права, рішення прийнято з матеріально-правових підстав, з яких позов не заявлявся.
Наголошує, що судом не враховано, що відповідач-2 ОСОБА_1 має статус добросовісного набувача майна за спірним договором, а відтак ОСОБА_2 обрала невірний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки повинна була витребовувати майно з незаконного володіння набувача в порядку ст. 387, 388 ЦК України.
За твердженням скаржника, суд залишив поза увагою обставини відсутності в Єдиному державному реєстрі відомостей про ОСОБА_2 як учасника ТОВ «Вісник Трейд».
Апелянт зазначає про недопустимість доказів позивачки – оригіналу Акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Вісник Трейд» від 20.11.2018 року та копії протоколу № 20/11-18 загальних зборів учасників ТОВ «Вісник Трейд» від 20.11.2018 року.
Крім того, вважає, що ОСОБА_3 18.10.2018 року не мав прав відчужувати корпоративні права заснованого ним Товариства ОСОБА_2 в силу приписів ст. 21 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».
Окремо стверджує про безпідставність застосування судом першої інстанції положень ст. 215 і 658 ЦК України, з урахуванням того, що позивач положення ст. 658 ЦК України не визначав як матеріальну підставу позовних вимог.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2021 поновлено строк та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення господарського суду Кіровоградської області від 22.03.2021    у справі №912/3711/19, розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання з викликом сторін на 10.06.2021р. о 14 год. 30 хв.
ОСОБА_2 , не погодившись з вказаним рішенням, подала апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Кіровоградської області від 22.03.2021 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про: - визнання недійсним укладеного 07.02.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу корпоративних прав в частині продажу корпоративних прав в розмірі 50% частки статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю       "Вісник Трейд"; - визнання недійсною додаткової угоди від 07.02.2019 до укладеного 07.02.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю       "Вісник Трейд"; - визнання недійсним рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Вісник Трейд", оформленого протоколом №2/2019 від 07.02.2019 та постановити в цій частині рішення про повне задоволення цих позовних вимог, в іншій частині рішення господарського суду Кіровоградської області від 22.03.2021 залишити без змін.
В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки прийняте в цій частині з порушенням норм процесуального та матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи.
Наголошує, що факт не передання їй станом на 07.02.2019р. з боку ОСОБА_3 усіх 100% корпоративних прав на ТОВ «Вісник Трейд» не може свідчити про відсутність порушення її прав укладеним між відповідачами договором купівлі-продажу корпоративних прав в частині усіх 100% цих прав.
За твердженням скаржниці, висновок суду про те, що захист її прав на іншу частину (50% корпоративних прав) має відбуватися у спосіб шляхом переведення на неї прав покупця за оспорюваним договором є безпідставним з огляду на те, що нею вже здійснено оплату вартості всіх корпоративних прав в розмірі 100% ще 23.10.2018р., в сумі, визначеній договором між сторонами.
Вважає, що вимога про визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Вісник Трейд» є похідною від вимоги про визнання недійсним договору між відповідачами, а відтак підлягала задоволенню судом першої інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.05.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.03.2021 у справі №912/3711/19 залишено без руху та надано скаржнику    строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору у сумі 2 881,50 грн. та докази надіслання апеляційної скарги учасникам справи.
На виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 17.05.2021 у справі №912/3711/19 апелянтом до матеріалів справи надано    докази сплати судового збору та докази надіслання апеляційної скарги учасникам справи.
28.05.2021 року до Центрального апеляційного господарського суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення господарського суду Кіровоградської області від 22.03.2021 по справі №912/3711/19 та об`єднано апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення господарського суду Кіровоградської області від 22.03.2021 по справі №912/3711/19 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення господарського суду Кіровоградської області від 22.03.2021 по справі №912/3711/19, розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання з викликом сторін на 10.06.2021р. о 14 год. 30 хв.
09.06.2021 до Центрального апеляційного господарського суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 10.06.2021 на 14:30 год. на іншу дату.
09.06.2021 до Центрального апеляційного господарського суду від представника позивача ОСОБА_2 – Пушкарьова Д.Є. надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 10.06.2021 на 14:30 год. на іншу дату.
09.06.2021 до Центрального апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача-2 ОСОБА_1 – Ярмака Г.М. надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 10.06.2021 на 14:30 год. на іншу дату.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.06.2021 розгляд апеляційних скарг відкладено в судове засідання на 08.07.2021 о 16:00 год.
Від представника ОСОБА_1 надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі, яка ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.07.2021 задоволена та вирішено судове засідання у справі, призначене на 08.07.2021 на 16:00 год. провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для ОСОБА_1 або його представника з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).
08.07.2021 до Центрального апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» від адвоката Лози Г.П. надійшла заява про вступ у справу як представника ОСОБА_3 
08.07.2021 до Центрального апеляційного господарського суду засобами електронного зв`язку від адвоката Лози Г.П. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю відповідача-1 та клопотання про зупинення провадження у справі № 912/3711/19 (підписані ЕЦП).
Судове засідання 08.07.2021 проводилося в режимі відеоконференції за участю представника відповідача-2, який приймав участь поза межами суду з використанням власних технічних засобів. В залі судового засідання був присутній представник позивача.
ОСОБА_3 та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вісник Трейд", будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання уповноважених представників не направили.
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. 
Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, зважаючи на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи та клопотання ОСОБА_3 , констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників відповідача-1 та третьої особи.
Апеляційним судом було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та забезпечення процесуальної можливості для подання ними доказів, на які вони посилалися в обгрунтування своїх вимог та заперечень.
Представник апелянта (позивача) Табалової В.В. у судовому засіданні 08.07.2021 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд скасувати рішення в оскаржуваній частині та прийняти нове – про повне задоволення позовних вимог. Представник апелянта (відповідача) ОСОБА_1 наполягав на задоволенні своєї апеляційної скарги, просив суд скасувати рішення в оскаржуваній частині та прийняти нове – про відмову в задоволенні позову. Відповідно, представники апелянтів заперечили проти задоволення апеляційних скарг один одного, в тому числі з підстав, викладених у відзиві.
Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення учасників справи, їх представників, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, згідно документів, поданих позивачем, 20.10.2018    між ОСОБА_3 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) укладено договір № 1 купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд" (Товариство), відповідно до якого ОСОБА_3 передає у власність ОСОБА_2 частку у статутному капіталі Товариства у розмірі 575 000,00 грн, що становить 100% статутного капіталу ТОВ "Вісник Трейд", а ОСОБА_2 приймає цю частку та    сплачує за неї грошову суму у розмірі та в порядку, визначеному договором (далі - Договір № 1 від 20.10.2018, том 1 а.с. 21, 164-165).
Згідно Договору № 1 від 20.10.2018, при передачі частки у статутному капіталі одночасно та у розмірі відчужуваної частки до покупця переходять усі корпоративні права та обов`язки учасника    у    обсязі відповідно до даної частки    (право на володіння, користування і    розпорядження майном, що не обтяжене вимогами третіх осіб, на участь в управлінні Товариством, на призначення посадових осіб Товариства, на отримання прибутку від господарської діяльності,    а також активів    у разі його ліквідації відповідно до чинного законодавства (пункт 1.2.).
Розмір статутного капіталу Товариства становить 1 150 000,00 грн (пункт 1.3.).
На день укладення Договору частка у статутному капіталі Товариства належить Продавцеві на праві власності (пункт 1.4.).
Відповідно до пунктів 2.1. 2.2. Договору № 1 від 20.10.2018, право власності на частку до Покупця переходить з моменту підписання сторонами даного Договору та Акта приймання-передачі частки. З дня переходу до Покупця права власності на частку у статутному капіталі Товариства, до останнього переходять всі права та обов`язки Продавця, як учасника Товариства в межах частки, що продається. 
В пунктах 4.1., 4.2. Договору № 1 від 20.10.2018 передбачено, що вартість частки становить 575 000,00 грн. Покупець  зобов`язаний провести розрахунок з Продавцем в момент підписання даного Договору.
У відповідності до пунктів 6.1., 6.2. Договору № 1 від 20.10.2018, Договір вважається укладеним та набирає чинності з дня підписання його сторонами.    Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
20.10.2018 ОСОБА_3 складено розписку про отримання від ОСОБА_2 120 000,00 доларів США, що є еквівалентним 3 360 000,00 грн, в якості оплати за 100% статутного капіталу ТОВ "Вісник Трейд" (том 1 а.с. 22).
20.11.2018 між ОСОБА_5 і     ОСОБА_2 складено Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд", за змістом якого ОСОБА_3 передає у власність, а ОСОБА_2 приймає частину частки у статутному капіталі ТОВ "вісник Трейд" у розмірі 575 000,00 грн, що становить 50% статутного капіталу ТОВ "Вісник Трейд" (том 1 а.с. 23, том 2 а.с. 168).
Згідно протоколу № 20/11-18 від 20.11.2018 загальних зборів учасників ТОВ "Вісник Трейд" вирішено звільнити з посади директора ОСОБА_3 та призначити директором ОСОБА_2 (том 1 а.с. 24, том 2 а.с. 166-167).
За змістом протоколу зазначено про присутніх на зборах ОСОБА_3 - власника 50% статутного капіталу ТОВ "Вісник Трейд", і ОСОБА_2 - власника 50% статутного капіталу ТОВ "Вісник Трейд".
За наказом Міністерства юстиції України № 1172/5 від 10.04.2019 скаргу ОСОБА_3 від 05.03.2019 задоволено частково. Скасовано реєстраційні дії у ЄДРПОУ від    11.02.2019 № 10681070001052679 "Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язанні зі змінами в установчих документах", проведені державним реєстратором Комунального підприємства "Правочин" Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області Примаком Д.Ф. стосовно ТОВ "Вісник Трейд". (том 1 а.с. 25).
Згідно документів, поданих позивачем і відповідачем 2 ОСОБА_1 , 07.02.2019 між ОСОБА_3 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав, за змістом якого Продавець продав корпоративні права, які складаються з частки у Статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд", розмір якої складає 100 (сто) відсотків Статутного капіталу товариства та відповідає 100 відсотків голосів на загальних зборах, а Покупець придбав вказану частку та сплатив за неї грошові кошті у сумі та на умовах, визначених цим договором (далі - Договір від 07.02.2019, том 1 а.с. 26, 69).
Відповідно до Договору від 07.02.2019, номінальна вартість частки, складає 1150000,00 грн, частка фактично сплачена на 1150000,00 грн, договірна ціна корпоративних прав складає 1   150 000 грн (пункти 1.2., 1.3.).
В Договорі від 07.02.2019 вказано, що цей Договір укладений на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ "Вісник Трейд", протокол № 2/2019 від 6 лютого 2019 року (пункт 2.1.).
Продавець отримав грошові кошті, які вказані в п. 1.2. Договору готівкою в день його підписання, що підтверджується письмовою розпискою про отримання коштів (пункт 2.2.).
Покупець набуває встановлених Законом прав та обов`язків власника частки у Статутному капіталі товариства з моменту підписання цього договору (пункт 2.3.).
Покупець є правонаступником всіх прав та обов`язків засновника і учасника ТОВ "Вісник Трейд" (пункт 2.4.).
Продавець гарантує, що частка у Статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд" на час підписання цього договору нікому не продана, не подарована, не відчужена будь-яким іншим шляхом, стосовно неї відсутні судові спори, арешти чи зазіхання третіх осіб (п. 2.5.).
Відповідно до пункту 2.7. Договору від 07.02.2019, з моменту підписання цього договору о 9 год. 00 хв. 6 лютого 2019 року Продавець підтверджує, що він усвідомлює факт втрачання будь-яких прав щодо ТОВ "Вісник Трейд", не має права приймати будь-які рішення стосовно майна товариства, корпоративного управління, в тому числі призначення чи зміну керівних виконавчих органів, видачу довіреностей, доручень, повноважень будь-якого характеру, в тому числі і як директор товариства.
За змістом Договору від 07.02.2019 викладено розписку про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 1 150 000,00 грн.
07.02.2019 до Договору від 07.02.2019 підписано додаткову угоду, за змістом якої сторони виклали пункт 1.3. в наступній редакції: "Договірна ціна корпоративний прав складає 3 080 000,00 грн. Суму доплати 1 930 000 грн. Покупець зобов`язаний сплатити Продавцю до 8 лютого 2019 року включно (том 1 а.с. 27, 70).
В додатковій угоді міститься розписка про одержання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 доплати в сумі 1 913 000,00 грн.
07.02.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 складено Акт приймання передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд", за змістом якого громадянин ОСОБА_3 , передав, а ОСОБА_1 прийняв частку у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд", код в ЄДРПОУ 42559913, юридична адреса: 03022, м. Київ, вул. Василя Жуковського, будинок 22-А, статутний капітал 1150000 грн., дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи: 18.10.2018 року, номер запису 1 068 102 0000 052679 (том 1 а.с. 28. 71).
В Акті зазначено, що розмір частки складає 100 відсотків статутного капіталу ТОВ "Вісник Трейд", номінальною вартістю 1   150 000,00 грн. Сторони не мають один до одного будь-яких матеріальних претензій у зв`язку з передачею зазначених корпоративних прав (частки у статутному капіталі).
Відповідно до протоколу №2/2019 загальних зборів ТОВ "Вісник Трейд" від 07.02.2019 (том 1 а.с. 29, 68) вирішено звільнити з посади директора ТОВ "Вісник Трейд" ОСОБА_3 за власним бажанням та призначено на посаду директора ОСОБА_1 (питання 1 порядку денного).
По питанню 2 порядку денного міститься рішення - вийти (виключити) зі складу засновників (учасників) ТОВ "Вісник Трейд" та включити до складу засновників (учасників) ТОВ "Вісник Трейд" з часткою 100 % статутного капіталу Товариства нового учасника ОСОБА_1 . 
Згідно питання 3 прядку денного, затверджено статут ТОВ "Вісник Трейд" у новій редакції, у зв`язку з повною зміною складу засновників (учасників) Товариства.
Окрім того, згідно доказів, наданих відповідачем 2 ОСОБА_1 , 07.02.2019 ОСОБА_3 подано загальним зборам ТОВ "Вісник Трейд" заяву про вихід зі складу засновників (учасників) Товариства та повідомлено про відступлення частки в розмірі 100 % статутного капіталу Товариства громадянину ОСОБА_1 (том 1 а.с. 67).
Відповідно до протоколу №1  загальних зборів учасників ТОВ "Вісник Трейд" від 13.04.2019, вирішено: звільнити ОСОБА_3 з посади директора ТОВ "Вісник Трейд", обрано директором ТОВ "Вісник Трейд" ОСОБА_4 ; змінено місцезнаходження ТОВ "Вісник Трейд"; затверджено статут ТОВ "Вісник Трейд" в новій редакції (т. 1 а.с. 75).
Згідно витягу зі статуту ТОВ "Вісник Трейд" в редакції, затвердженій рішенням засновника № 1 від 18.10.2018, учасником Товариства є громадянин ОСОБА_3 , якому належать 100% часток статутного капіталу вартістю 1 150 000,00 грн (т. 1 а.с. 76-78).
Згідно витягу зі статуту ТОВ "Вісник Трейд" в редакції, затвердженій загальними зборами засновників (учасників) за протоколом № 2/2019 від 07.02.2019, учасниками Товариства є громадянин ОСОБА_1 , який володіє часткою 100 % статутного капіталу Товариства вартістю 1 150 000,00 грн (том 1 а.с. 79-80).
Відповідно до витягу з ЄДРПОУ, сформованого станом на 12.11.2019, ТОВ "Вісник Трейд" зареєстровано в реєстрі 18.10.2018, засновником (учасником) та керівником ТОВ "Вісник Трейд" є ОСОБА_4 , розмір статутного капіталу Товариства складає 1 150 000,00 грн (том 1 а.с. 81-83).
Враховуючи що в ЄДРПОУ відсутній запис щодо нового учасника ТОВ "Вісник Трейд" ОСОБА_1 , а запис щодо ОСОБА_3 є незмінним, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість захисту прав позивача шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав від 07.02.2019 в частині продажу 50% частки  у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд" ОСОБА_1 , оскільки вказане виключить правові підстави для державної реєстрації відповідних змін відносно набувача ОСОБА_1 та надасть можливість безперешкодної реєстрації ОСОБА_2 , у тому числі, на підставі акта приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд" від 20.11.2018.
Апеляційний господарський суд погоджується з даними висновками місцевого господарського суду та зазначає з приводу викладених в апеляційних скаргах доводів наступне.
Згідно з положеннями статті 2 Господарського процесуального кодексу України та статей 15, 16 Цивільного кодексу України підставою для захисту прав (охоронюваних законом інтересів) є його порушення, невизнання або оспорення. Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Відповідно до ст. 275 Цивільного кодексу України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18.
Відповідно до частини 1 ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. 
Частиною 3 ст. 80 Господарського кодексу України визначено, що товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів. 
Правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю, порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників визначається Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" від 06.02.2018 N 2275-VIII, який набув чинності 17.06.2018 (крім ст. 23 цього Закону).
За наведеним Законом (ч.ч. 1-3 ст. 21) учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам. Статутом товариства може бути встановлено, що відчуження частки (частини частки) та надання її в заставу допускається лише за згодою інших учасників. Відповідне положення може бути внесене до статуту або виключене з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства. Учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі лише в тій частині, в якій вона є оплаченою.
Згідно з положеннями ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються, зокрема, майнові права та обов`язки, в тому числі і частка в статутному капіталі господарського товариства.
У пункті 4 частині 1 ст. 116 Цивільного кодексу України визначено, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом здійснити відчуження частки (її частини) у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно з частиною 1 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
У постанові від 10.10.2019 у справі № 911/2218/18 Верховний Суд зробив висновок, що право власності на частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю у третьої особи виникає з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Закон не пов`язує момент виникнення права участі у товаристві з обмеженою відповідальністю з моментом державної реєстрації відповідних змін у складі учасників товариства з обмеженою відповідальністю. Такий саме висновок був сформульований у постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 911/3773/17.
Зазначений висновок підтримано також у постанові Верховного Суду від 24.01.2021 у справі № 911/1149/19.
В пунктах 52, 54, 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 909/1294/15 вказано, що підставою для переходу права власності на частку в статутному капіталі до третьої особи та, відповідно, припинення права власності учасника на таку частку з набуттям його третьою особою, є спрямований на відчуження частки правочин, вчинений учасником товариства та іншою особою. У разі відступлення частки, особа набуває права на частку внаслідок укладення правочину з учасником товариства, а не внаслідок його прийняття до складу учасників товариства загальними зборами чи державної реєстрації відповідних змін. Включення такого учасника до складу учасників товариства на підставі рішення загальних зборів учасників товариства та державна реєстрація відповідних змін до статуту є діями на виконання договору щодо відчуження частки учасником товариства. Заява учасника про його виведення зі складу учасників товариства не може слугувати самостійною правовою підставою для переходу права власності на частку, оскільки вона адресована товариству і містить інформацію про припинення в особи права на частку. Заява є вторинним актом, наслідком первинних дій (правочину з відчуження частки). Заява не є правочином, учасник, що написав заяву, таким шляхом повідомляє товариство про відчуження ним частки.
За приписами ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 
Згідно приписів частин 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
В свою чергу, як визначено п. 11, 19 Постанови № 13 при вирішенні корпоративного спору господарський суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання. При цьому, для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.
Колегія суддів наголошує, що вирішуючи спір по суті, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. 
Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 16.10.2019 року у справі № 525/505/16-ц).
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.06.2019р. у справі № 922/1500/18 та від 31.10.2019р. у справі № 916/1134/18.
Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_3 , який був єдиним учасником ТОВ "Вісник Трейд", здійснив відчуження частки у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд"    на користь     ОСОБА_2    за договором № 1 купівлі-продажу від 20.10.2018.
Вказаним договором передбачено перехід права власності на частку до Покупця з моменту підписання, як Договору, так і Акта приймання-передачі частки (пункт 2.1.). 
Договором передбачено, що з дня переходу до Покупця права власності на частку у статутному капіталі Товариства, до останнього переходять всі права та обов`язки Продавця, як учасника Товариства в межах частки, що продається. 
Статут ТОВ "Вісник Трейд" в редакції від 18.10.2018 не містить   інших правил відчуження частки, ніж ті, що передбачені ст. 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".
Так, позивачем під час розгляду справи надано до матеріалів справи оригінал Акта приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд" від 20.11.2018 (том 2 а.с. 168), а також оригінал договору № 1 купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд" від 20.10.2018    (том 1 а.с. 164-165) і протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Вісник Трейд" № 20/11-18 від 20.11.2018 (том 2 а.с. 166-167).
Згідно наданого до матеріалів справи Акта приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд" від 20.11.2018 ОСОБА_3 передано ОСОБА_2 на виконання Договору № 1 купівлі-продажу від 20.10.2018 частину частки у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд" у розмірі 575 000,00 грн, що становить 50% статутного капіталу ТОВ "Вісник Трейд".
Згідно 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73).
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74).
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ч. 2 ст. 91).
Апеляційний суд зауважує, що відповідачем-2 не доведено обставин, які б ставили під сумнів, надані позивачем оригінали доказів.
З даного приводу позивач зазначила, що 20.11.2018 нею та ОСОБА_3 було складено певну кількість примірників Акту та протоколу, які є ідентичними екземплярами, три з яких були подані для завірення підписів приватному нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу Даниловій Олені Василівні, відповідно до суду було надано нотаріально не посвідчені примірники вказаних документів, що лишилися у ОСОБА_2 . 
Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта ОСОБА_1 про недопустимість доказів позивачки – оригіналу Акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Вісник Трейд» від 20.11.2018 року та копії протоколу № 20/11-18 загальних зборів учасників ТОВ «Вісник Трейд» від 20.11.2018 року.
Стосовно доводів апелянта ОСОБА_1 про те, що судом не враховано, що відповідач-2 ОСОБА_1 має статус добросовісного набувача майна за спірним договором, а відтак що ОСОБА_2 обрала невірний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки повинна була витребовувати майно з незаконного володіння набувача в порядку ст. 387, 388 ЦК України.
Пунктом 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» 25.02.2016  № 4 визначено, що право власності на частку в статутному капіталі ТОВ або ТДВ у третьої особи виникає з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін (стаття 363 ЦК України). Набуття права власності на частку в статутному капіталі надає третій особі право на вступ до ТОВ. Право участі у ТОВ або ТДВ є особистим немайновим правом, а отже, автоматичного набуття статусу учасника товариства у зв`язку з набуттям третьою особою права власності на частку в статутному капіталі не відбувається. Право безпосередньої участі у ТОВ або ТДВ третя особа набуває тільки з моменту вступу до товариства, що має бути підтверджено відповідним рішенням загальних зборів учасників товариства. Закон не пов`язує момент виникнення права участі у ТОВ або ТДВ з моментом державної реєстрації відповідних змін у складі учасників ТОВ або ТДВ.
Частиною 5 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" встановлено, що для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю подаються такі документи: 1) заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі; 2) документ про сплату адміністративного збору; 3) один із таких відповідних документів:
а) рішення загальних зборів учасників (рішення єдиного учасника) товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю про визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників;
б) рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю про виключення учасника з товариства;
в) заява про вступ до товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю;
г) заява про вихід з товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю;
ґ) акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю;
д) судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю та розмірів часток учасників у такому товаристві;
е) судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю.
Отже, чинне законодавство не зобов`язує надавати для державної реєстрації змін до відомостей про склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю договори про відчуження частки у статутному капіталі товариства. 
Однак, саме такі правочини є підставою, у тому числі, для складення актів приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства та оформлення інших документів, відповідно до яких здійснюється реєстрація змін до відомостей про склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю.
У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97?-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до статті 41 Конституції України  ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Нормами цивільного законодавства України передбачені основні засади захисту права власності. Стаття 16 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) визначає способи захисту порушених цивільних прав та інтересів, до яких відносить: визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке було до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди тощо. 
Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Як передбачено ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
За приписами ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Апеляційний суд зауважує, що у випадку, коли майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред`являтися тоді, коли майно залишається у набувача (реституція). В іншому випадку, коли майно перейшло до набувача на відповідній правовій підставі й останній вважає себе власником такого майна – застосовується віндикація.
Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження.
Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння (правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена в постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).
При цьому, не може бути пред`явлений позов про витребування майна до особи, яка не володіє річчю, що є предметом спору, хоча саме ця особа порушила права власника володіти майном.
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази перебування у володінні ОСОБА_1 100% частки у статутному капіталів ТОВ «Вісник Трейд».
Згідно матеріалів справи, в ЄДРПОУ відсутні записи про реєстрацію змін до складу учасників ТОВ "Вісник Трейд" на ОСОБА_1 , в той час, як вбачається з витягу з ЄДРПОУ станом на 11.03.2021, внаслідок скасування попередньо вчинених реєстраційних дій, єдиним засновником та учасником ТОВ "Вісник Трейд" значиться ОСОБА_3 , якому належить 100% часток статутного капіталу вартістю 1150000,00 грн (том 3 а.с. 28-31).
Враховуючи, що ОСОБА_3 здійснив відчуження 100% частки у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд" на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу корпоративних прав від 07.02.2019, який не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, оскільки частка в розмірі 50% належала на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2018, отже позивачем обрано правильний спосіб. захисту порушених прав, що спростовує доводи апелянта ОСОБА_1 в цій частині апеляційної скарги.
При цьому, відсутність в Єдиному державному реєстрі відомостей про ОСОБА_2 як учасника ТОВ «Вісник Трейд» не є перешкодою для  захисту її порушених прав, оскільки момент виникнення у неї права власності на 50% частки у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд" ставиться в залежність від підписання сторонами Договору та Акта приймання-передачі частки відповідно до пунктів 2.1. 2.2. Договору № 1 від 20.10.2018, та не пов`язаний з моментом державної реєстрації відповідних змін у складі учасників ТОВ.
Надані позивачем в оригіналі: договір № 1 купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд" від 20.10.2018, акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд" від 20.11.2018, протокол загальних зборів учасників ТОВ "Вісник Трейд" № 20/11-18 від 20.11.2018 підтверджують виникнення у ОСОБА_2 права власності на частку у статуті ТОВ "Вісник Трейд" на підставі договору № 1 купівлі-продажу, однак лише в частині 50% статутного капіталу ТОВ "Вісник Трейд", оскільки саме така частка є оплаченою позивачем та отриманою нею від відповідача-1 на підставі Акта приймання-передачі від    20.11.2018.
Докази передачі від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 100% статутного капіталу в матеріалах відсутні, а тому, з урахуванням положень п. 2.1. Договору, право власності у позивача підтверджено лише відносно 50% статутного капіталу ТОВ "Вісник Трейд", що спростовує твердження апелянта ОСОБА_2 про те, що факт непередання їй станом на 07.02.2019р. з боку ОСОБА_3 усіх 100% корпоративних прав на ТОВ «Вісник Трейд» не може свідчити про відсутність порушення її прав укладеним між відповідачами договору купівлі-продажу корпоративних прав в частині усіх 100% цих прав.
При цьому, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що захист ОСОБА_2 прав на іншу частину (50% корпоративних прав) має відбуватися у спосіб шляхом переведення на неї прав покупця за оспорюваним договором, виходячи з такого.
Як передбачено ч. 5 ст. 20 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» учасник товариства має право вимагати в судовому порядку переведення на себе прав і обов`язків покупця частки (частини частки), якщо переважне право такого учасника товариства є порушеним. Позовна давність за такими вимогами становить один рік.
Місцевим господарським судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем було здійснено оплату вартості всіх корпоративних прав в розмірі 100% 23.10.2018р., в сумі, визначеній договором між сторонами.
Проте, ОСОБА_3 як продавець за Договором № 1 купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд" від 20.10.2018 року свій обов`язок щодо передачі покупцю ( ОСОБА_2 ) придбаних нею корпоративних прав виконав лише частково, а саме щодо 50% частки у статутному капіталі.
Згідно ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 у справі № 338/180/17, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.02.2020 у справі 761/17142/15-ц).
За приписами п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов`язку в натурі.
Такий спосіб захисту дозволяє кредиторам у зобов`язаннях забезпечити повне або часткове отримання результату, заради якого укладався договір, та застосовується в тому випадку, якщо контрагент був зобов`язаний вчинити дії, але відмовився або ухиляється від їх виконання.
Колегія суддів зауважує, що положеннями ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України законодавцем встановлено лише орієнтовний перелік способів захисту прав, який не є вичерпним. Відтак, судом може здійснюватися захист прав та інтересів осіб в інші способи, встановлені договором або законом, як це передбачено в абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України. У разі порушення права чи інтересу особи, в останньої виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов`язальних відносин. Тобто особа, права якої порушено, обирає для себе саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.
Таким чином, належним способом захисту прав ОСОБА_2 на іншу частину придбаної, але не отриманої нею у власність частки у статутному капіталі ТОВ «Вісник Трейд» в розмірі 50%, буде зобов`язання ОСОБА_3 виконати свій обов`язок за Договором № 1 купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд" від 20.10.2018 року в натурі.
Апеляційний суд наголошує, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
При цьому, у відповідності до абз. 2 ч. 2 цієї статті порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Необхідно зауважити, що вказані обставини не вплинули на правильність вирішення справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду про обгрунтованість позовних вимог та належність обраного способу захисту порушених прав ОСОБА_2 лише в частині 50% частки у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд".
Колегія суддів зауважує, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
З приводу аргументів скаржника ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 18.10.2018 року не мав прав відчужувати корпоративні права заснованого ним Товариства ОСОБА_2 в силу приписів ст. 21 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».
Згідно ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
За змістом ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч. 1 ст. 171 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.
Отже, вказаними приписами процесуального закону прямо передбачено, що суд розглядає справу на підставі поданої позовної заяви, при цьому саме учасник спору розпоряджається своїми правами щодо предмета спору, підтверджує свої вимоги відповідними доказами, при цьому, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.
Колегія суддів наголошує, що предметом спору в даній справі є визнання недійсним укладеного 07.02.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Вісник Трейд" в розмірі 100% статутного капіталу, а також додаткової угоди від 07.02.2019 до цього договору та визнання недійсним рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Вісник Трейд", оформлені протоколом № 2/2019 від 07.02.2019.
Даний спір ініційовано за зверненням позивача, яке виражене нею шляхом подання до господарського суду відповідної позовної заяви, що цілком відповідає приписам ст. 4, 14, 171 Господарського процесуального кодексу України, і розглядається в межах заявлених позовних вимог.
Як передбачено ч. 1 та 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідна вимога про визнання недійсним Договору № 1 купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд" від 20.10.2018 року не заявлялася, не була предметом розгляду в суді першої інстанції, а отже, виходячи з приписів ст. 14 ГПК України та меж перегляду справи в апеляційному порядку, суд не досліджує питання правомірності відчуження ОСОБА_3 18.10.2018 року частки у статутному капіталі ТОВ «Вісник Трейд» ОСОБА_2 .
При цьому, судом враховується повідомлення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про те, що 3 червня 2021 року Господарським судом Черкаської області було відкрито провадження у справі № 925/703/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТОВ «Вісник Трейд» про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 1 частки у статутному капіталі ТОВ «Вісник Трейд» від 20.10.2018 року.
Відтак, саме в межах вищезазначеної справи № 925/703/21 і мають встановлюватися обставини, на які посилається ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про безпідставність застосування судом першої інстанції положень ст. 215 і 658 ЦК України, з урахуванням того, що позивач положення ст. 658 ЦК України не визначав як матеріальну підставу позовних вимог.
В даному випадку необхідно зауважити, що 05 лютого 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 924/196/19, а до цього від 30 січня 2020 року у справі № 904/1093/19 та від 20 січня 2020 року у справі № 902/803/17 вказував на принцип «jura novit curia» або «суд знає закони».
Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) та від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19)).
При цьому суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, яким законом потрібно керуватися для вирішення спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
У справі, що розглядається (№ 912/3711/19), Господарський суд Кіровоградської області правильно з`ясував характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову) та норми права, які підлягають застосуванню, встановив наявність порушеного права позивача ОСОБА_2 та можливість його поновлення (захисту) в обраний спосіб.
Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів (ОП ВС/КГС у справі 910/12787/17 від 16.10.2020 р).
Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача оспорюваними правочинами (їх частинами) є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).
Крім того, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеному в постанові від 6 квітня 2021 року у справі №  910/10011/19, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.
За вказаних обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що при укладенні договору купівлі-продажу корпоративних прав від 07.02.2019 ОСОБА_3 продано частку    у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд"    в розмірі 50%,    власником якої є ОСОБА_2 , чим порушено положення ст. ст. 321, 658 Цивільного кодексу України, ст. 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", оскільки частка у статутному капіталі товариства може бути відчужена лише власником такої частки. Внаслідок укладенням такого договору порушено права ОСОБА_2 в частині належній їй на праві власності частки. 
Таким чином, враховуючи що в ЄДРПОУ відсутній запис щодо нового учасника ТОВ "Вісник Трейд" ОСОБА_1 , а запис щодо ОСОБА_3 є незмінним, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про можливість захисту прав позивача шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав від 07.02.2019 в частині продажу 50% частки    у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд" ОСОБА_1 , оскільки вказане виключить правові підстави для державної реєстрації відповідних змін відносно набувача ОСОБА_1 та надасть можливість безперешкодної реєстрації ОСОБА_2 , у тому числі, на підставі акта приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд" від 20.11.2018.
Апеляційний суд також вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання недійсним договору    купівлі-продажу корпоративних прав від 07.02.2019, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 лише в частині продажу 50% частки    у статутному капіталі ТОВ "Вісник Трейд", в той час, як Додаткова угода до оспорюваного договору стосується лише договірної ціни та    прав позивача в даному випадку не порушує. 
Щодо перегляду рішення господарського суду Кіровоградської області від 22.03.2021 у справі № 912/3711/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ "Вісник Трейд", оформлених протоколом № 2/2019 від 07.02.2019, колегія суддів зазначає, що згідно вказаного протоколу включено до складу засновників (учасників) ТОВ "Вісник Трейд" нового учасника ОСОБА_1 з часткою 100% статутного капіталу Товариства. Однак, зазначений розмір частки не відповідає фактичним обставинам, оскільки судом встановлено, що власником 50% частки є ОСОБА_2 .
Крім того, згідно ст. 29    Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", загальні збори учасників є вищим органом товариства.
Відтак, відповідачем у спорах про визнання недійсними рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю виступає саме юридична особа - товариство з обмеженою відповідальністю, а не учасники такого товариства. 
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві (правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 07.10.2020 у справі № 705/3876/18.
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначенні процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).
Незалучення особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови в задоволенні позову. Такий висновок зробив ВС в постанові від 27.01.2021 у справі №291/1024/18-ц.
За вказаних обставин, позовні вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ "Вісник Трейд", оформлених протоколом № 2/2019 від 07.02.2019, пред`явлено у даній справі до неналежних відповідачів, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову у вказаній частині.
Щодо заявлених ОСОБА_1 та ОСОБА_3 клопотань про зупинення провадження у справі № 912/3711/19, то апеляційний суд ухвалою від 08.07.2021 відмовив у їх задоволенні.
Стосовно клопотання скаржника ОСОБА_1 , заявленого в пункті 4 апеляційної скарги, про долучення до матеріалів справи нових доказів, а саме копій: адвокатського запиту № 68 від 12.03.2021, відповіді від 29.03.2012 № 1 на адвокатський запит та банківської виписки за період з 01.07.2018 по 31.12.2018 (т. 3 а.с. 107-109). 
За приписами ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема: подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.
При цьому, учасники справи зобов`язані: подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2 ст. 42 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів наголошує, що апелянтом не надано доказів неможливості подання даних доказів на стадії розгляду справи судом першої інстанції з об`єктивних причин, як і не наведено обставин, що свідчили б про винятковість даного випадку.
Доказів існування складнощів в отриманні банківської виписки за період з 01.07.2018 по 31.12.2018 чи інших об`єктивних перешкод, що зумовлювали б неможливість подання зазначених доказів під час судового розгляду справи № 912/3711/19 Господарським судом Кіровоградської області, заявником не надано.
Окремо слід зауважити, що вказані докази не стосуються обставин спору, які входять у предмет доказування у даній справі, оскільки подані ОСОБА_1 на підтвердження його аргументів про те, що ОСОБА_3 18.10.2018 року не мав прав відчужувати корпоративні права заснованого ним Товариства ОСОБА_2 в силу приписів ст. 21 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», оцінка яким була надана апеляційним судом вище по тексту постанови.
Враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин, підтверджених відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, з огляду на положення ст.ст.74-80, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обгрунтованих правових підстав для часткового задоволення позову.
Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом під час перегляду справи в апеляційному порядку не встановлено.
З урахуванням фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржників, наведені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.03.2021 у справі №912/3711/19.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на апелянтів.
Керуючись статтями 269, 270, 275-279, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення господарського суду Кіровоградської області від 22.03.2021 у справі №912/3711/19 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Кіровоградської області від 22.03.2021 у справі №912/3711/19 залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг залишити за апелянтами.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний тест постанови складено 13.07.2021.

Головуючий суддя                                                                      В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                           А.Є. Чередко

Суддя                                                                                           Л.А. Коваль