Справа № 454/676/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Місієвський В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/2747/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:68

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
                08 червня 2021 року                                         м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря – Юзефович Ю.І., 
з участю: позивача  ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – орган опіки і піклування Сокальської районної державної адміністрації Львівської області, про визначення місця проживання дитини,
                                                в с т а н о в и в:
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити місце проживання своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із нею – ОСОБА_1 .
Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що 08.08.2009 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, у якому в них народилась дитина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак, у липні 2013 року шлюбні відносини між ними припинились, дитина залишилась проживати разом із нею, а з відповідача за рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 30.04.2014 року стягуються аліменти на утримання дитини.
Зазначає, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 29.10.2019 року шлюб між нею та відповідачем розірвано, але спільної згоди щодо визначення місця проживання дитини вони не дійшли.
Просить врахувати, що увесь час дитина проживала разом із нею, вона займалась її вихованням, у них з дитиною існує тісний зв`язок, вона має постійне житло та дохід, а тому зможе забезпечити дитині належні умови проживання, виховання та розвитку. 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.
Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд провів розгляд справи за відсутності учасників справи, не вжив визначених законом заходів щодо одержання висновку органу опіки та піклування з питання визначення місця проживання дитини, як цього вимагає стаття 19 СК України. 
Зазначає, що у доньки є незначні відхилення в розвитку і вона знаходиться на диспансерному обліку в дитячого психіатра, внаслідок чого, потребує постійної материнської уваги, а тому проживання доньки разом із матір`ю відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.
Окрім того, зазначає, що нещодавно була можливість виїхати з дитиною за межі України для її лікування, однак, відповідач згоди не дав, виписати і прописати дитину без згоди батька вона теж не може, а тому визначення місця проживання дитини разом із нею значно полегшило б її повсякденне життя. 
У судове засідання відповідач та третя особа повторно не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності. 
Заслухавши пояснення позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав. 
Частиною першою статті 160 СК України передбачено, щ о місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч.2 ст.160 СК).
Згідно з ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
За вимогами частини другої статті 161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій на момент звернення до суду із вказаним позовом іще не виповнилось десяти років (а.с.5).
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 29.10.2019 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с.6).
Увесь час з моменту припинення між сторонами шлюбних відносин дитина проживала разом із своєю матір`ю – позивачем ОСОБА_1 , окремо від відповідача ОСОБА_2 , з якого за рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 30.04.2014 року у користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини (а.с.8).
Таким чином, відповідач не заперечував щодо визначення місця проживання дитини з позивачем і доказів, які б підтверджували існування спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини, немає, і це питання органом опіки та піклування не вирішувалось.
В судовому засіданні позивач пояснила, що вона хоче дитину зареєструвати за новим місцем проживання, де вони разом фактично проживають, але відповідач такої згоди не дає, однак, жодних доказів на підтвердження цієї обставини позивач суду не надала.
З урахуванням викладеного, за відсутності між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений 16 червня 2021 року.

Головуючий:                                                                 Бойко С.М. 
Судді:                                                                         Копняк С.М.
                                                                       Ніткевич А.В.