Справа № 461/7962/20                                Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б. 
Провадження № 22-ц/811/3599/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 1

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Крайник Н.П.
                                     суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.
                               при секретарі: Матяш С.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 24 листопада 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу (судового наказу) таким, що не підлягає виконанню, - 

                                               в с т а н о в и в:

       28.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого документу (судового наказу) таким, що не підлягає виконанню.
       Заяву обгрунтовував тим, що 12.10.2020 року Галицьким районним судом м.Львова було винесено судовий наказ у справі №461/7962/20, за яким з нього - боржника ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.09.2020 року і до досягнення дітьми повноліття. 06.11.2020 року на виконання судового наказу державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 63532351. Вважає, що виданий судовий наказ є таким, що не підлягає виконанню, оскільки його обов`язок боржника відсутній повністю у зв`язку з тим, що він добровільно виконує зобов`язання по стплаті аліментів. Крім того, зазначив, що діти проживають разом з ним у квартирі, яка належить йому на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , він матеріально утримує сина та дочку, забезпечує їх житлом, одягом, належним харчуванням, лікуванням, а також бере активну участь у фізичному розвитку дітей. Оскільки він добровільно та належно виконує свій обов`язок по утриманню дітей, просив заяву задоволити.
         Оскаржуваною ухвалою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу (судового наказу) таким, що не підлягає виконанню, відмовлено. 
       Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .
       Вважає її незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.
       Зазначає, що суд першої інстанції встановивши в оскаржувані ухвалі, що шлюбні відносини між стягувачем та боржником припинені, однак такі надалі проживають в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не дослідив повно та об`єктивно хто із батьків фактично утримує дітей, не встановив у чому полягає неналежне виконання батьком обов`язків по утриманню дітей та суб`єктивно прийняв рішення в користь матері (стягувача), визначивши її право на стягнення аліментів абсолютним. Порушуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання дітей, суд першої інстанції необгрунтовано зробив висновок, що його покликання на те, що діти проживають разом з ним у зв`язку з чим відсутній обов`язок щодо сплати аліментів, не може братися до уваги як обґрунтований доказ, оскільки такі доводи є безпідставними. Зазначає, що він матеріально утримує сина та дочку, забезпечує їх житлом, побутом, одягом, належним харчуванням, медичним забезпеченням. Крім того, він сплачує комунальні платежі та несе інші витрати по утриманню житла, в якому проживають діти. Зазначене підтверджується матеріалами справи. Вважає, що встановлення того, що діти проживають з боржником та перебувають на його утриманні свідчить про відсутність обов`язку боржника зі сплати аліментів та є підставою визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. Даний висновок узгоджується зі судовою практикою при вирішенні питань у подібних правовідносинах (ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 16.11.2020 р. №466/8205/20, ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2020 р. №127/25970/18, ухвала Андрушівського районного суду Житомирської області від 08.06.2018 року р. справа №272/1377/17). 
       Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву задовольнити.
       У засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта - ОСОБА_5 скаргу підтримала з підстав, наведених у ній, просила скаргу задоволити.
       Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 просила у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити, ухвалу суду залишити без змін.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
       Згідно зі ст. 55, ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
       Відповідно до частин 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
       Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів, внормовані Розділом VІ ЦПК України.
       Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.
       З наведених положень законодавства випливає, що підставою для виконання судових рішень є виконавчі листи.
       Згідно ст.432 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
       У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 2-4671/11 викладено правовий висновок, відповідно до якого підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
       Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
       У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
       Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.
       Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано рішенням Галицького районного суду м.Львова від 03.05.2018 року. 
        ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с.8-9).
       Згідно довідки №3588 від 14.09.2020 року, виданої ЛКП «Старий Львів», ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_4 (дочка) зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).
       12.10.2020 року Галицьким районним судом м.Львова винесено судовий наказ у справі №461/7962/20, яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.09.2020 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.22).
       Судом встановлено, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 продовжує проживати разом з дітьми за адресою АДРЕСА_1 .
       Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу (судового наказу) таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, щонаведені боржником обставини не підпадають під перелічені в цивільному процесуальному законі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
       З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, виходячи з наступного.
       За загальним правилом способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). Проте СК України містить й виключення із цього правила, передбачені на випадок коли такої домовленості сторони не змогли досягнути, а саме: «за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина» (ч.3 ст.181 СК України). Тобто, виходячи з того, що у разі недостатності чи то неналежного виконання батьком дитини свого аліментного обов`язку в добровільному порядку, мати дитини має право забезпечити матеріальні умови існування дітей таким чином, щоб гарантувати їй певну юридичну визначеність, стабільність та можливість примусового забезпечення надходжень, - шляхом отримання відповідного рішення суду. 
       Таким чином право на звернення до суду та отримання рішення про стягнення аліментів є безумовним та не обмежене в тому числі й перебуванням у зареєстрованому шлюбі чи то фактичним проживанням в одному помешканні. 
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про добровільне виконання ним обов`язку по утриманню дітей, що, на його думку, підтверджується копіями квитанцій, товарних чеків та копією договору на туристичне обслуговування № 1438255 від 09 червня 2019 року, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки стосуються виплат, здійснених до видачі судового наказу, а тому не можуть свідчити про добровільне виконання боржником свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання дітей.
       З наведених мотивів, підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів не вбачає.
       Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає.
       Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

  п о с т а н о в и в: 
  
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 24 листопада 2020 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
       Повний текст постанови складено 03 вересня 2021 року.

Головуючий:         Крайник Н. П. 

Судді:                Ванівський О.М.

                                                                               Мельничук О.Я.