УХВАЛА
іменем України 
 
15 липня 2021 року
м. Київ
справа № 747/480/20
провадження № 51-3168ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 6 квітня 2021 року в межах кримінального провадження № 12020270260000071 від 2 квітня 2020 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області, жительки
АДРЕСА_1 , такої, що відповідно до ст. 89 КК не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК.
Встановлені обставини
За вироком Талалаївського районного суду Чернігівської області від 27 січня
2021 року ОСОБА_5 визнано винуватою і засуджено за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом 1 року не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки відповідно до ч. 1 ст. 76 КК.
За ухвалою Талалаївського районного суду Чернігівської області від 26 лютого
2021 року виправлено описку у вказаному вироку щодо ОСОБА_5 ,
а саме в одинадцятому абзаці мотивувальної частини та в другому абзаці резолютивної частини судового рішення слово «злочину» постановлено замінити на «кримінального правопорушення».
Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 6 квітня 2021 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 – без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що всупереч статтям 404 і 419 КПК апеляційний суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги прокурора і не навів достатніх мотивів для її залишення без задоволення, а висновки цього суду суперечать загальним принципам кримінального провадження. Зазначає, що суд констатував факт неправильного застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність (ч. 3 ст. 75 КК у редакції Закону № 1698-VII від 14 жовтня 2014 року замість указаних положень КК у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року), однак порушень не усунув. Прокурор вважає, що ухвала Талалаївського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2021 року про виправлення описки є невід`ємною частиною вироку цього суду від 27 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 , а тому суд апеляційної інстанції був зобов`язаний дати оцінку законності й цього судового рішення, яке, на думку прокурора, місцевий суд постановив усупереч статтям 379 і 421 КПК, і яке погіршує становище обвинуваченої.
Мотиви Верховного Суду
Обґрунтованість засудження ОСОБА_5 , правильність кваліфікації її дій
за ч. 1 ст. 185 КК, вид і розмір призначеного покарання та факт звільнення від його відбування прокурором у касаційній скарзі не оспорюються. Водночас посилання на істотні порушення апеляційним судом вимог статей 404 і 419 КПК та на неправильне застосування ч. 3 ст. 75 КК є безпідставними з огляду на таке.
За змістом ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вирішення питань, пов`язаних із призначенням покарання та можливістю звільнення від його відбування належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті.
Дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення.
Положення ст. 404 КПК зобов`язують суд апеляційної інстанції переглядати судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Виключення із цього правила можливі лише за умов, якщо цим не буде погіршено становище обвинуваченого.
Відповідно до ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення
в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, апеляційний суд повною мірою дотримався зазначених положень кримінального процесуального закону, належним чином розглянув апеляційну скаргу прокурора в порядку ст. 405 КПК та обгрунтовано відмовив у її задоволенні, навівши відповідні мотиви прийнятого рішення. 
В апеляційній скарзі прокурор зазначав, що незважаючи на зміни, внесені до
ст. 75 КК згідно із Законом України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, місцевий суд як у мотивувальній, так і в резолютивній частинах зазначив про можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину, що унеможливлює у разі вчинення засудженою протягом цього строку нового кримінального проступку призначення покарання за правилами, передбаченими
статтями 71 і 72 КК.
Апеляційний суд погодився з такими доводами прокурора і зазначив, що суд першої інстанції дійсно не врахував змін, внесених до ст. 75 КК згідно із Законом України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, яким слово «злочин» замінено на «кримінальне правопорушення». Водночас, оскільки за ухвалою Талалаївського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2021 року на час розгляду апеляційної скарги це порушення на підставі положень ст. 379 КПК було виправлене, в мотивувальній та резолютивній частинах вироку слово «злочину» замінено на «кримінального правопорушення» і вказаної ухвали про виправлення описки учасниками провадження в апеляційному порядку не було оскаржено, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування вироку в цій частині.
З таким висновком погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Доводи прокурора про те, що апеляційний суд мав за власною ініціативою переглянути ухвалу Талалаївського районного суду Чернігівської області
від 26 лютого 2021 року про виправлення описки, оскільки вона є невід`ємною частиною вироку цього суду від 27 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 ,
не ґрунтуються на положеннях кримінального процесуального закону, виходячи з такого.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, зокрема інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 392 КПК ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 цієї статті.
Положеннями ч. 3 ст. 379 КПК установлено можливість оскарження ухвали суду про внесення виправлень у судове рішення.
Ухвала Талалаївського районного суду Чернігівської області від 26 лютого
2021 року про виправлення описки постановлена не під час судового провадження в суді першої інстанції, а тому вона підлягає окремому оскарженню. Заперечення проти неї не може бути включене до апеляційної скарги на вирок Талалаївського районного суду Чернігівської області від 27 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Враховуючи наведене, в цьому випадку судом апеляційної інстанції дотримано вимог кримінального процесуального закону та не порушено закону України про кримінальну відповідальність, ухвала цього суду відповідає вимогам
статей 370 і 419 КПК, а підстави для задоволення касаційної скарги прокурора відсутні.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Оскільки наведені у касаційній скарзі аргументи свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою
прокурора ОСОБА_4 , який брав участь під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 6 квітня 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                                   ОСОБА_3