Ухвала
15 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 361/69/19
провадження № 61-14655ск21 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Головенський Віталій Олександрович, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконними та скасувати наказ Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» (далі - ДП «ДержавтотрансНДІпроект») від 03 серпня 2018 року № 46 «Про введення в дію оновленої організаційної структури ДП «ДержавтотрансНДІпроект», накази                         від 02 листопада 2018 року № 117-К та від 30 листопада 2018 року № 128-К по особовому складу;
поновити його на посаді завідувача відділу безпеки на транспорті з 30 листопада 2018 року; 
стягнути з відповідач на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.
 
17 травня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про зміну предмета позову і просив визнати протиправними та скасувати наказ (далі - ДП «ДержавтотрансНДІпроект») від 03 серпня 2018 року № 46 «Про введення в дію оновленої організаційної структури ДП «ДержавтотрансНДІпроект», накази                        від 02 листопада 2018 року № 117-К та від 30 листопада 2018 року № 128-К по особовому складу;
визнати незаконним та скасувати рішення комісії ДП «ДержавтотрансНДІпроект» по визначенню осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, оформлене протоколом від 18 жовтня 2018 року № ПР-3; 
визнати незаконним та скасувати акт роботи комісії ДП «ДержавтотрансНДІпроект» по визначенню осіб, які мають переважне право на залишення на роботі                                  від 18 жовтня 2018 року;
поновити його на посаді завідувача відділу безпеки на транспорті з 30 листопада 2018 року;
стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.
 
Броварський міськрайонний суд Київської області рішенням від 16 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 серпня                      2021 року, в задоволенні позову відмовив.
 
28 серпня 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Головенський В. О., подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року у вищевказаній справі.
 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. 
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження
 
Враховуючи викладене, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено конкретну обов`язкову підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), та надати копії скарги відповідно до кількості учасників справи.
 
Крім цього, в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
 
За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.
 
Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.
 
Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).
 
Отже, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі, проте в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди йому необхідно сплатити судовий збір.
 
Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
 
Позовну заяву подано у 2019 році, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб - 1 921 грн, підпункт 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на час подання позовної заяви у даній справі).
 
З матеріалів касаційного провадження та змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається ціни позову щодо вимоги майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу), а тому заявнику необхідно самостійно розрахувати розмір судового збору та сплатити судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, х 200 %.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги щодо вимоги майнового характеру (відшкодування моральної шкоди) становить 1 536,80 грн (15 000 грн х 1 %, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, х 200 %).
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA288999980313151207000026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102; найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055).
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження оплати судового збору необхідно надати Верховному Суду квитанцію (платіжне доручення).
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Головенський Віталій Олександрович, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                             А. Ю. Зайцев