Постанова
Іменем України 
26 серпня 2021 року
м. Київ
справа № 482/186/21
провадження № 51-1618 км 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 15 березня 2021 року у кримінальному провадженні № 12020150280000322  від 03 серпня 2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2021 року в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_6 про накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні № 12020150280000322 від 03 серпня 2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відмовлено.
Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, потерпілий ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 15 березня 2021 року відмовлено ОСОБА_6 у поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2021 року, а апеляційну скаргу повернуто апелянту.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_6 – адвокат ОСОБА_7 ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та просить призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому вказує, що апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, належним чином своїх висновків не обґрунтував та залишив поза увагою зазначені у клопотанні причини пропуску такого строку. Крім того, представник потерпілого стверджує, що оголошення резолютивної частини судового рішення від 16 лютого 2021 року та проголошення повного тексту ухвали слідчого судді від 19 лютого 2021 року відбувалися за відсутності ОСОБА_6 та його представника, яким не було відомо суті зазначеного судового рішення, що у свою чергу, на переконання представника, є поважною причиною пропуску п`ятиденного строку на апеляційне оскарження, оскільки вказані обставини позбавили можливості потерпілу сторону подати до суду обґрунтовану апеляційну скаргу у встановлений законом строк.
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу представника ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 не надходило.
Позиції інших учасників судового провадження 
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав подану касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Як установлено ч. 1 ст. 438 КПК України, однією з підстав для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з ч. 2 ст. 438 КПК України при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього Кодексу.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ст. 412 КПК України).
Як убачається з матеріалів провадження, не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2021 року про відмову в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, 26 лютого 2021 року представник потерпілого  ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження. 
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 15 березня 2021 року відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження, а апеляційну скаргу повернуто апелянту на підставі ч. 3 ст. 399 КПК України. При цьому на обґрунтування своїх висновків апеляційний суд, посилаючись на постанову Об`єднаної палати Верховного Суду від 27 травня 2019 року (справа № 461/1434/18), зазначив, що резолютивна частина оскаржуваної ухвали слідчого судді була проголошена 16 лютого 2021 року, а апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_6 подана 26 лютого 2021 року, тобто після закінчення встановленого законом п`ятиденного строку на апеляційне оскарження.
Дослідивши матеріали провадження та доводи касаційної скарги адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Положеннями ч. 3 ст. 395 КПК України встановлено, що у разі, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо він пропущений з поважних причин. 
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Крім того, у випадку необізнаності в заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.
З матеріалів провадження вбачається, що ухвалу про відмову в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_6 про накладення арешту на майно було постановлено 16 лютого 2021 року за відсутності потерпілого та його представника. Разом з тим слідчий суддя, керуючись положеннями ч. 2 ст. 376 КПК України, 16 лютого 2021 року оголосив лише резолютивну частину ухвали, натомість її повний текст було оголошено 19 лютого 2021 року. При цьому копію вказаної ухвали ОСОБА_6 отримав 22 лютого 2021 року, що підтверджується наявною в матеріалах провадження розпискою (том 1, арк. пров. 32).
26 лютого 2021 року ОСОБА_6  звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді. Одночасно заявив клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, посилаючись на те, що до 22 лютого 2021 року він не знав про мотиви постановленого слідчим суддею рішення, а тому у визначений процесуальним законом п`ятиденний строк не міг навести обґрунтованих доводів щодо незаконності оспорюваної ухвали.
Проте вказані доводи залишились без уваги суду апеляційної інстанції, який не надав їм жодної оцінки та, незважаючи на наявність об`єктивних обставин, що перешкодили потерпілому своєчасно оскаржити ухвалу слідчого судді, безпідставно відмовив у поновленні строку на апеляційне оскарження.
Крім того, колегія суддів також звертає увагу на те, що апеляційним судом було неправильно трактовано висновки об`єднаної палати Верховного Суду, викладені в постанові від 27 травня 2019 року (справа № 461/1434/18). 
Зокрема, суд апеляційної інстанції, відмовляючи ОСОБА_6 у поновленні строку на апеляційне оскарження та повертаючи його апеляційну скаргу, своє рішення обґрунтував лише висновками вищенаведеного рішення Суду, при цьому вказав, що оскільки п`ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді має обчислюватися з моменту проголошення резолютивної частини цього рішення, тобто з 16 лютого 2021 року, а апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_6 була подана 26 лютого 2021 року, тобто після закінчення встановленого законом строку, то вона підлягає поверненню.
Однак з такими висновками апеляційного суду колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Постановою об`єднаної палати Верховного Суду від 27 травня 2019 року (справа № 461/1434/18) визначено, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.
Тобто Верховний Суд, розтлумачивши положення ст. 376 КПК України, встановив межу, з якої має відраховуватися встановлений законом п`ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді. Разом з тим висновки об`єднаної палати жодним чином не спростовують положення ст. 117 КПК України і не позбавляють апеляційний суд обов`язку перевірити поважність причин пропуску строку та прийняти відповідне законне рішення. При цьому об`єднана палата Верховного Суду у своєму рішенні також зазначила, що факт необізнаності особи з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення.
Таким чином, незважаючи на наявність об`єктивних обставин, що перешкодили своєчасно оскаржити в апеляційному порядку ухвалу слідчого судді місцевого суду, апеляційний суд безпідставно відмовив потерпілому в поновленні відповідного строку.
Допущені апеляційним судом порушення вимог кримінального процесуального закону згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення.  
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу апеляційного суду постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування такого рішення.
За таких обставин касаційна скарга представника потерпілого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду – скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого слід врахувати викладене й ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_6 , задовольнити. 
Ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 15 березня 2021 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                                     ОСОБА_3