Справа № 303/5626/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       30 червня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів : Фазикош Г.В., Куштана Б.П.
імена (найменування) сторін:
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2021 року у складі судді Кость В.В., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
встановив :
У вересні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 12.08.2011 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до АТ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 12.08.2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», які розміщені на офіційному сайті позивача, «Тарифами Банку» складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Договір, укладений з відповідачем є договором приєднання, порядок укладення якого передбачений ст. 634 ЦК України. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Однак, у зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору станом на 31.08.2020 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість в сумі 10004,95 грн. яка складається з наступного: 1964,15 грн – заборгованість за кредитом; 7240,80 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом; 800,00 грн – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором).
За вказаних обставин, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 10004,95 грн. та судові витрати у розмірі 2102 грн.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2021 року у заявленому позові відмовлено.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводиться до того, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Апелянт звертає увагу на те, що підписанням анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківський послуг, відповідач ОСОБА_1 погодилась з умовами та правилами надання банком послуг. Отже, відповідач своїм підписом підтвердила, що їй було надано повну інформацію щодо надання банківський послуг. 
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що  предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для надання відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 заперечує проти заявленого позову та просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Зокрема, вказує на те, що розмір нарахованої позивачем суми боргу, процентів та штрафних санкцій перевірити неможливо, оскільки вказана анкета-заява взагалі не містить даних щодо обрання банківський послуг, крім особистих даних та підпису. Крім того, відповідач вказує на те, що позивачем пропущено строк позовної давності.
Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Матеріалами встановлено, що 12.08.2011 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до АТ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 12.08.2011 року.
При цьому, у анкеті-заяві відповідача від 12.08.2011  року не зазначено суму кредитних коштів, яку позичальник отримує, відсоткову ставку, строку повернення кредиту (користування ним), а також не вказано про можливість нарахування пені.
Згідно з наданого банком розрахунку за ОСОБА_1 рахується заборгованість станом 31.08.2020 року в розмірі 10004,95 грн. яка складається з наступного: 1964,15 грн – заборгованість за кредитом; 7240,80 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом; 800,00 грн – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором).
В суді першої інстанції відповідачкою заперечувався факт укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів на умовах, зазначених банком. Крім того в суді першої інстанції відповідач просив застосувати строки позовної давності.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із ч.1ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок, що «без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».
Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріали справи не містять підтверджень, що надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Відтак, позивач не довів факту прийняття відповідачкою ОСОБА_1 запропонованих їй умов щодо розміру відсотків, які позивач просить стягнути з відповідачки.
Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати неустойки.
Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином, Банк має право на стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 лише фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто заборгованість за тілом кредиту.
Так, Банк в межах розгляду даної справи, просить стягнути з відповідачки 1964,15 грн. - заборгованості за тілом кредиту.
Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження обґрунтованості кредитної заборгованості в заявленому ним розмірі, оскільки кошти, які згідно з розрахунком та випискою по рахунку автоматично списувались з відповідача були спрямовані в першу чергу на погашення відсотків, комісії та неустойки, які Банк не мав права нараховувати, оскільки Умови та Правила не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, при цьому у анкеті-заяві від 12.08.2011  року домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та сплати неустойки немає.
Тобто банк не довів існування в позичальника заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1964,15 грн.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю банком обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог та відсутності підстав для задоволення позову.
Доводи апелянта про те, що відповідач, підписуючи анкету-заяву від 12.08.2011  року, висловив свою згоду з формою договору та його умовами, а також, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови не беруться до уваги, оскільки у вказаній анкеті-заяві від 12.08.2011 року зазначено лише загальну назву Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні.
Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. 
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2021 року – залишити без змін
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 30 червня 2021 року.
Головуючий:
Судді: