УХВАЛА

29 липня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/4900/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Волковицька Н. О. – головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп"
на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 у справі
за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп"
про стягнення 185 912,00 грн,

ВСТАНОВИВ:
09.07.2020 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 (повний текст складено 11.06.2021) у справі № 910/4900/20, надіслана скаржником 30.06.2021.
За результатами перевірки матеріалів поданої касаційної скарги Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі № 910/4900/20 і в обґрунтування цієї відмови зазначає про таке.
За змістом пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Частиною п`ятою статті 12 ГПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2)  справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини сьомої зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 установлено у розмірі       2 270,00 грн.
У цій справі предметом спору є стягнення 185 912,00 грн, що менше ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому у розумінні ГПК України справа № 910/4900/20 є малозначною, а рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що обґрунтовуючи оскарження судових рішень у цій справі у випадках, передбачених підпунктами "а" та "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень статей 3, 530, 663, 666 Цивільного кодексу України суперечить висновкам щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеним у постановах Верховного Суду від 29.10.2019 у справі № 904/3253/19, від 23.08.2019 у справі № 904/4582/18 та від 11.09.2018 у справі № 910/22712/17. Перегляд цієї справи у касаційному порядку має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а тому касаційна скарга підлягає прийняттю до провадження.
Крім того, дана справа має для скаржника виняткове значення, оскільки під час здійснення підприємницької діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" бере участь в інших процедурах закупівель, зокрема, між ним та позивачем було укладено декілька договорів поставки товарів. Тому формування судами висновків, що суперечать судовій практиці, матиме негативне значення для його підприємницької діяльності, оскільки виникає необхідність сплати великих сум грошових коштів, що в результаті може призвести до його банкрутства, а також фактично обмежити його участь у процедурах публічних закупівель.
Розглянувши наведені скаржником доводи щодо наявності правових підстав для розгляду цієї справи у касаційному порядку, Суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до власного викладення обставин справи стороною по справі та до переоцінки доказів, які були досліджені судами попередніх інстанцій. Незгода скаржника із судовими рішеннями першої та другої інстанцій не свідчить про їх незаконність і про винятковість справи для ТОВ "Дніпро Рівер Груп", як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на його користь є звичайним передбачуваним процесом. Такі доводи, з огляду на статус Верховного Суду і його повноваження, не є підставою для відкриття касаційного провадження зі справи. 
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява                № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
У контексті викладеного необхідно враховувати, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".
Розглянувши матеріали касаційної скарги та наведені скаржником доводи в обґрунтування наявності правових підстав для розгляду цієї справи у касаційному порядку, Суд вважає їх необґрунтованими.
Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішень судів попередніх інстанцій тільки через те, що такі рішення оскаржено і скаржник вважає їх незаконними, а тому підстав для відкриття касаційного провадження у даній справі за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" немає.
З урахуванням вказаного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 у справі № 910/4900/20, оскільки цю скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За таких обставин, керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Рівер Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 у справі № 910/4900/20.
2. Матеріали касаційної скарги на 33 (тридцяти трьох) аркушах, у тому числі оригінал платіжного доручення від 29.06.2021 № 1988 про сплату судового збору, повернути скаржникові.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Н. О. Волковицька

Судді                                                                                          С. К. Могил

                                                                                          О. В. Случ