КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

№ 33/824/ 3377/2021                                                                         Постанова винесена суддею Бондаренко М.С.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП                                                                     
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
27 липня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута                  до адміністративної відповідальності -  ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу 
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,                     з вищою освітою, неодруженого, не працюючого,  проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,
 
на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року,              
 
в с т а н о в и л а:
 
Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.,                   з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Також постановлено стягнути з  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі                  454 грн. 
 
Згідно з постановою суду, за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, встановлено, що 14 квітня 2021 року о                      23 год. 43 хв. по вул. Ревуцького, 1 в м. Києві ОСОБА_1 керував транспортним засобом  «Nissan Note», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, ознаки: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, яка не відповідає дійсності. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, зі згоди водія, за допомогою приладу «Драгер» Alcotest 6820 №ARHK0539, проба позитивна - 0,33 ‰, чим порушив  п. 2.9 (а) ПДР України.
Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях  ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи постанову суду незаконною, просить її скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення. 
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суддя не став коментувати жоден аргумент захисту, тому що спростувати захист немає чим, та мав явно виражений обвинувальний ухил і умисел притягнути його до відповідальності незалежно від обставин, хоча складений відносно нього матеріал про адміністративне правопорушення є юридично неспроможним.
При цьому звертає увагу на те, що він був тверезий, бо вжив одну пляшку пива майже за 2,5 години до зупинки, але полісмени ввели його в оману, що допустима норма алкоголю в крові 0,02 проміле (хоча це 0,2 проміле), відмовили йому в огляді у лікаря, та склали матеріал так, що подія правопорушення відсутня.
Так, в протоколі зазначено, що 14.04.21 о 23:43 він керував авто з ознаками сп`яніння, а в доданій до матеріалів справи постанові проїзду без головного освітлення, це вже 15.04.21 в 00:37, а на відео поліції це взагалі вже 14.04.21 о 19:57. Отже, згідно відео поліції або він не міг керувати машиною о 23 годині, або ж це документи про одне порушення, а на відео зовсім інше. 
Між тим, з результатами тесту він не погодився та за порадою друзів вимагав від поліції огляд в медустанові, але поліцейські йому в цьому відмовили, що є порушенням ст. 266 КУпАП, яке тягне недійсність всієї процедури.
При цьому надане суду відео поліції неповне та взагалі неінформативне, що є порушенням Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів.  
Окрім цього, зазначає, що хоч він і не був зобов`язаний, але поспішив в медустанову самостійно, проте там йому відмовили, пояснивши, що огляд проводиться у них тільки у присутності поліції і тільки з їх направленням, а так як направлення на огляд не складалося, то він фактично був позбавлений можливості пройти огляд самостійно. 
Таким чином, з огляду на те, що був порушений порядок огляду, передбачений ст. 266 КУпАП щодо черговості огляду, а саме - його право огляду в медичної установі, так як поліцейські відмовили йому в цьому, відсутня  подія порушення саме на час вказаний у протоколі, не має ані свідків порушення, ані відео порушення (бо воно про інший час), то вся процедура за   ч. 5 ст. 266 КУпАП є недійсною, однак дані факти судом повністю проігноровані. 
 
Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1                на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню                   з таких підстав. 
 
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
 
Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно                ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості                    ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого                  ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді,                     є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у постанові.
 
Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою та й самим ОСОБА_1 без будь-яких зауважень, який у поясненнях лише вказав, що «зобов`язуюсь не керувати транспортним засобом протягом 24 годин»;роздруківці тестування на алкоголь з використанням спеціального технічного засобу «Драгер», яка підтверджує факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, з показником вмісту алкоголю 0,33 ‰, та містить підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з результатами тестування; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого у                     ОСОБА_1 було виявлено 0,33 ‰ алкоголю, та який містить підпис                  ОСОБА_1 , яким він засвідчив, що з результатами згоден, а також направленні на огляд від 14.04.2021 року, відповідно до якого, ОСОБА_1 від огляду у лікаря-нарколога у законному порядку відмовився. 
 
Що стосується тверджень  ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду про порушення інспекторами поліції порядку проведення його огляду на стан сп`яніння, а саме - що він двічі проходив огляд на приладі Драгер, але так як під час продування приладу повторно показники з першого разу не були скинуті, а трубка, в якій після першого продування осіли пари етанолу, замінена не була, то він надув на приладі подвійну дозу показників, тому він, не погодившись з таким результатом, просив пройти огляд в медичному закладі, в чому йому було відмовлено, то вони не відповідають дійсності та спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який був переглянутий у судовому засіданні під час апеляційного розгляду за участі ОСОБА_1 , відповідно до якого, у присутності                       ОСОБА_1 працівником поліціїбуло розпечатано мундштук та зроблено контрольний забір повітря, за яким показник дорівнював нулю, а в подальшому був проведений огляд ОСОБА_1 на приладі "Драгер" та, оскільки він не здійснив видихання повітря у прилад, відповідно до наданих працівниками поліції роз`яснень правил проходження огляду, та таке було здійснено повторно, за результатами якого показники тесту мали результат 0,33 ‰. При цьому ОСОБА_1 будь-якої незгоди з виявленими результатами ні в усній, ні в письмовій формі не висловлював, як і намір пройти такий огляд в медичному закладі, а тільки вказав на вживання ним в цей день лише однієї пляшки пива, що було ще за 2,5 години до його зупинки, у зв`язку з чим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.
А тому доводи  ОСОБА_1 про те, що працівники поліції ввели його в оману з приводу того, що допустима норма алкоголю в крові 0,02 проміле (хоча це 0,2 проміле), значимість чого, з урахуванням зафіксованих на той момент результатів показника стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , ним і необґрунтована, та відмовили йому в огляді у лікаря, за відсутності доказів очевидної незгоди ОСОБА_1 з результатами його огляду на приладі "Драгер", як такої, що була б зафіксована в Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння чи окремим документом, поясненнями тощо, судом апеляційної інстанції розцінюються як спосіб захисту та намагання ОСОБА_1 ухилитися від відповідальності за вчинене.
До того ж ні апеляційна скарга, ні матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , вважаючи дії інспекторів поліції з вказаного приводу неправомірними, оскаржував їх в установленому порядку.
  
    Щодо посилання ОСОБА_1 на те, що він самостійно звернувся до медичної установи для проходження огляду, однак йому в огляді було відмовлено через те, що огляд проводиться тільки у присутності поліції і тільки з їх направленням, а так як таке не складалося, тому він фактично був позбавлений можливості пройти огляд самостійно, то вони є безпідставними, оскільки в матеріалах справи міститься направлення на огляд до КНП КМНКЛ «Соціотерапія» від 14.04.2021 року, відповідно до якого, ОСОБА_1 від огляду у лікаря-нарколога у законному порядку відмовився, а вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року,  визначено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, саме поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
    Отже, огляд водія у медичному закладі має проводитися не лише за наявності відповідного направлення, але й у присутності поліцейського, що за вказаних ОСОБА_1 обставин не було б дотримано і не мало б наслідком дійсність результатів такого огляду.  
 
Стосовно доводів апелянта про недотримання працівниками поліції безперервності відеозапису усіх обставин даної події, то зазначений факт не спростовує обґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, винуватість якого підтверджується вищенаведеними доказами.
 
Що ж стосується тієї обставини, що має місце неспівпадіння дати та часу вчинення правопорушення, так як у протоколі зазначено - 14.04.21 р. о 23 год. 43 хв., а на відео працівників поліції зазначено - 14.04.21 р. о 19 год. 57 хв.,                   в той час коли в доданій до матеріалів справи постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі зазначено - 15.04.21 р. в 00 год. 37 хв., на що звертає увагу апелянт, то вона не може слугувати підставою для скасування судового рішення та закриття провадження у справі, оскільки вочевидь це зумовлено не здійсненням відповідного налаштування цих покажчиків на бодікамері працівників поліції та не може бути розцінено як таке порушення вимог законодавства, що тягне за собою скасування постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, зважаючи на те, що під час розгляду справи  ОСОБА_1 вказав, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення події були з 0 год. та визнавав факт вживання ним алкоголю за 2,5 години перед тим як сісти за кермо, а також проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер».
 
З приводу посилання  ОСОБА_1 на те, що під час його проходження огляду на стан сп`яніння на приладі Драгер, працівниками поліції не було залучено двох свідків, то вони є безпідставними, оскільки, відповідно вимог                    ст. 266 КУпАП (в редакції від 17 березня 2021 року), наявність свідків обов`язкова, якщо не велася відеофіксація подій. Оскільки в матеріалах справи є відеозапис, на якому зафіксовано всі події, що відбувались 14.04.2021 року за участю ОСОБА_1 , а саме проходження водієм огляду на стан сп`яніння на приладі «Драгер», тому залучення свідків не було обов`язковим.
 
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.
 
Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про вчинення  ОСОБА_1  правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події, а доводи апеляційної скарги про те, що справа слухалась суддею однобічно з обвинувальним ухилом, який не прокоментував жодного аргументу сторони захисту, є надуманими та не заслуговують на увагу.
 
При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1  стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила,                         та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено                                   ст. 23 КУпАП.  
За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому  підстави для її скасування - відсутні, а відтак, апеляційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя 
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року, якою   ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, -  без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
                            Суддя
           Київського апеляційного суду                                     Горб І.М.