ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22711/19                                                                                    Суддя першої інстанції: Скочок Т.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 липня 2021 року                                                                                       м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді                         - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Костюк Л.О. та Чаку Є.В., 
          за участю секретаря                     - Король Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2019 року ТОВ «М.С.Л.» звернулося до суду з позовом, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 11 жовтня 2019 року № 012105410.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено. 
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що здійснював погашення податкового боргу в строк, який був визначений в судовому рішенні. Також позивач наголошує на тому, що виникнення податкового боргу було зумовлене застосуванням персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) на підставі рішень Ради національної безпеки та оборони України від 02 вересня 2015 року та від 28 квітня 2017 року. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке узгоджується із правовою позицією Верховного Суду. 
ТОВ «М.С.Л.» зверталося до суду із клопотанням про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року у справі № 640/17881/419 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України, у задоволенні якого було відмовлено ухвалою суду від 08 липня 2021 року.
Також ухвалою суду від 08 липня 2021 року, що занесена до протоколу судового засідання і окремим документом не викладалася, було відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «М.С.Л.» про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів - сертифікатів Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 01 липня 2021 року № 3100-21-0627, № 3100-21-0628, № 3100-21-0629, № 3100-21-0630, № 3100-21-0631, № 3100-21-0632. Приймаючи таке рішення колегія суддів виходила з того, що вказані докази подані з порушенням вимог ст. 308 КАС України, а причини, з яких вони не були отримані позивачем та не надані суду під час розгляду справи в суді першої інстанції впродовж 2019-2021 років - неповажними.
Під час судового засідання представник позивача підтримала апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити з підстав, викладеній в ній. 
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмовити у її задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ТОВ «М.С.Л.» задовольнити частково, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021 року - скасувати в частині, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що Головне управління ДПС у м. Києві провело камеральну перевірку з питання дотримання ТОВ «М.С.Л.» вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на прибуток, підсумки якої оформлені актом від 06 червня 2019 року № 6/26-15-04-10-20.  
Під час проведення такої перевірки було встановлено несвоєчасну сплату позивачем податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, а саме:
-           грошового зобов`язання у загальному розмірі 3172084 грн 00 коп., нарахованого податковим повідомленням-рішенням від 21 серпня 2017 року № 0014174207 (зазначене грошове зобов`язання підлягало сплаті у строк до 22 вересня 2018 року, проте фактично  сплачене (погашене) 15 лютого 2019 року, 15 серпня 2019 року, 22 серпня 2019 року);
-           грошового зобов`язання у розмірі 2699334 грн 35 коп., стягнутого на підставі рішення суду від 12 вересня 2016 року про розстрочення (відстрочення) податкового боргу у справі № 826/12186/16 (зазначене грошове зобов`язання підлягало сплаті у строк до 11 березня 2016 року, проте фактично сплачене (погашене) 22 серпня 2019 року). 
ТОВ «М.С.Л.» 30 вересня 2019 року подало заперечення проти висновків акта камеральної перевірки від 06 червня 2019 року № 6/26-15-04-10-20, які були відхилені листом від 09 жовтня 2019 року № 23395/10/26-15-04-10-18.
На підставі акту камеральної перевірки відповідач виніс податкове повідомлення-рішення від 11 жовтня 2019 року № 012105410, яким на підставі ст. 126 Податкового кодексу України нарахував позивачу штраф у розмірі 1174283 грн 67 коп.
Не погоджуючись із вказаним рішенням контролюючого органу, ТОВ «М.С.Л.» звернулося до суду з позовом про визнання його протиправним і скасування. 
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «М.С.Л.», суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення від 12 червня 2019 року у справі № 826/12186/16 про стягнення податкового боргу, яким встановлено порядок його виконання шляхом розстрочення сплати боргу, не звільняло платника податків (позивача) від відповідальності у вигляді штрафних санкцій, передбачених 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України. Суд зазначив, що факт затвердження графіку погашення розстрочених сум заборгованості не має значення, оскільки сплата задекларованих сум податку за вказаним графіком відбувалася з порушенням його граничного строку сплати, визначеного Податковим кодексом України. 
Щодо посилань позивача на те, що несвоєчасна сплата грошових зобов`язань зумовлена перед усім обставинами застосування до нього персональних економічних санкцій суд першої інстанції зазначив, що не бере їх до уваги, оскільки норми Податкового кодексу України не встановлюють у такому випадку інших строків сплати сум узгоджених грошових зобов`язань. Також суд першої інстанції зазначив, що позивач не довів, що несвоєчасна сплата тих чи інших сум податків відбулася саме внаслідок протиправних дій, рішень (бездіяльності) контролюючого органу або третіх осіб.
Під час розгляду і вирішення справи суд першої інстанції врахував правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 24 листопада 2020 року у справі № 520/13377/19, від 10 грудня 2019 року у справі № 821/865/16, від 20 лютого 2020 року у справі № 819/441/16, від 06 березня 2019 року у справі № 2а-25767/10/0570.
Колегія суддів в цілому погоджується із зазначеними висновками суду, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, однак вважає, що при вирішенні цього спору слід враховувати також строки, протягом яких платника податків може бути притягнуто до відповідальності за вчинення податкового правопорушення. 
З матеріалів справи вбачається, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року у справі № 826/12186/16 було задоволено адміністративний позов Офісу великих платників податків ДФС та стягнуто з ТОВ «М.С.Л.» заборгованості у розмірі 28915936 грн 39 коп. Вказана заборгованість виникла внаслідок сплати ТОВ «М.С.Л.» самостійно     визначених податкових зобов`язань     згідно податкових декларацій з податку на прибуток приватних підприємств за 2015 рік та за І квартал 2016 року, а також згідно уточнюючої декларації з податку на прибуток від 01 червня 2016 року.
Вказаним судовим рішенням було також встановлено порядок його виконання та визначено, що ТОВ «М.С.Л.» сплачує в дохід державного бюджету податковий борг впродовж 36 місяців із сплатою заборгованості щорічно рівними частинами у сумі по 9638645 грн 47 коп., починаючи з 1 жовтня 2016 року по 1 жовтня 2019 року відповідно до наступного графіку: перший платіж - до 1 жовтня 2017 року, другий платіж - до 1 жовтня 2018 року,     третій платіж - до 1 жовтня 2019 року.
Позивач зазначає, що сплачував податковий борг у строки, визначені постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року, однак контролюючий орган протиправно здійснює нарахування штрафних санкцій за порушення строків сплати узгодженого податкового зобов`язання. 
Згідно з розрахунком штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення від 11 жовтня 2019 року № 012105410 позиція відповідача полягає у тому, що граничний строк сплати податкового боргу, стягнутого за постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року у справі № 826/12186/16, визначається саме нормами Податкового кодексу України і настав 11 березня 2016 року.
Таким чином, для правильного вирішення цього спору належить встановити чи впливає рішення суду про розстрочення податкового боргу на строки сплати узгодженого податкового зобов`язання, що визначені Податковим кодексом України та чи може вказане рішення суду бути поважною причиною порушення визначених Податковим кодексом України строків сплати податкового зобов`язання і звільняти платника від відповідальності, передбаченої ст.126 Податкового кодексу України.
Колегія суддів враховує пояснення позивача про те, що податковим повідомленням-рішенням від 21 серпня 2017 року № 0014174207 також були застосовані штрафні санкції за порушення строків сплати податкового боргу, стягнутого за судовим рішенням від 12 вересня 2016 року у справі № 826/12186/16, однак наголошує на тому, що вказане податкове повідомлення-рішення не є предметом оскарження у межах цього спору. Для вирішення цієї справи важливим є дотримання позивачем строків сплати грошового зобов`язання, нарахованого таким рішенням контролюючого органу, натомість законність його нарахування виходить за межі предмета доказування. 
Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1   ст.   16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п.     57.1. ст.     57 Податкового кодексу України     платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як раніше зазначалося, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року у справі № 826/12186/16 стягнуто з ТОВ «М.С.Л.» заборгованості у розмірі 28915936 грн 39 коп., яка виникла згідно податкових декларацій з податку на прибуток приватних підприємств за 2015 рік та за І квартал 2016 року, а також згідно уточнюючої декларації з податку на прибуток від 01 червня 2016 року.
Відтак строк сплати податкового зобов`язання у розмірі 28915936 грн 39 коп. визначається за правилами п.     57.1. ст.     57 Податкового кодексу України     і залежить від граничного строку подання відповідних податкових декларацій. 
За правилами п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Таким чином строк сплати податкового зобов`язання у розмірі 3172084 грн 00 коп. визначається за правилами п. 57.3. ст.   57 Податкового кодексу України   і залежить від дати отримання та узгодження податкового повідомлення-рішення від 21 серпня 2017 року № 0014174207.
Колегія суддів враховує, що Податковий кодекс України не містить норм, які б передбачали зміну строків для сплати узгодженого грошового зобов`язання, визначних ст. 57 Податкового кодексу України, внаслідок прийняття судом рішення про розстрочення сплати стягнутих сум податкового боргу. 
Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:          при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Зазначена норма права передбачає накладення на платника штрафу за порушення саме тих строків сплати грошового зобов`язання, які встановлені Податковим кодексом України. Натомість дотримання строків погашення податкового боргу, установлених судовим рішенням, не є предметом правового регулювання Податкового кодексу України. 
Таким чином, доводи ТОВ «М.С.Л.» про сплату податкового боргу в строки, визначені постановою суду від 12 вересня 2016 року у справі № 826/12186/16, є необґрунтованими і такими, що не впливають на можливість застосування штрафу, передбаченого п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, за порушення строків сплати грошового зобов`язання, встановленого таким Кодексом. 
Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постановах від 24 листопада 2020 року у справі № 520/13377/19, від 24 грудня 2020 року у справі № 813/3019/17, від 13 квітня 2021 року у справі № 825/770/18. Суд касаційної інстанції зазначив, що передумовою нарахування штрафних санкцій з підстав, визначених п.     126.1     ст.     126 Податкового кодексу України, є несплата платником податків суми узгодженого податкового зобов`язання у встановлені законом строки. Розстрочення виконання судового рішення, застосоване адміністративним судом, не звільняє платника податків від відповідальності, передбаченої п.     126.1     ст.     126 Податкового кодексу України.
Верховний Суд наголосив на тому, що судове рішення, ухвалене в порядку     ст. 263 КАС України (в редакції, чинній на час розстрочення), не може встановити інших строків сплати узгодженого податкового зобов`язання порівняно з тими, що визначені нормами Податкового кодексу України. Судове рішення про розстрочення присудженої судом суми податкового боргу не змінює обсягу податкового обов`язку платника податків боржника (у тому числі суми податкового боргу, а також розміру штрафу за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання), оскільки суд не наділений відповідними повноваженнями. Обсяг податкового обов`язку, а також відповідальність за його невиконання визначається виключно нормами податкового законодавства, у тому числі п.     126.1     ст.     126 Податкового кодексу України. Факт дотримання при цьому строків сплати, встановлених у судовому рішенні про розстрочення виконання рішення про стягнення податкового боргу, не впливає на порушення строків сплати узгоджених грошових зобов`язань, визначених Податкового кодексу України, і не може нівелювати правове значення останніх.
Додатково Верховним Судом зазначено, що передбачена п.     126.1     ст.     126 Податкового кодексу України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами, при самостійному визначенні напрямку платежу чи при зарахуванні сплачених платником коштів згідно з черговістю виникнення податкового боргу). 
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт розстрочення судовим рішенням сплати податкового боргу не має правового значення для вирішення цієї справи, адже не впливає на правомірність податкового повідомлення-рішення від 11 жовтня 2019 року № 012105410.
З цих підстав колегія суддів вважає також необґрунтованими доводи ТОВ «М.С.Л.» про порушення відповідачем вимог п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України.
Зазначена норма права передбачає, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. 
Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Колегія суддів наголошує на тому, що черговість виникнення податкового боргу визначається з урахуванням строків сплати грошового зобов`язання, визначених саме ст.     57 Податкового кодексу України, а не судовим рішенням про розстрочення сплати стягнутої суми податкового боргу. 
Позовні вимоги ТОВ «М.С.Л.» обґрунтовані також тим, що порушення строків сплати податкового зобов`язання було обумовлене обставинами, що не залежали від платника податків. 
Так, позивач зазначає, що рішенням Ради національної безпеки та оборони України від 02 вересня 2015 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яке введене в дію Указом Президента України від 16 вересня 2015 року № 549/2015, та рішенням Ради національної безпеки та оборони України від 28 квітня 2017 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яке введене в дію Указом Президента України від 15 травня 2017 року № 133/2017, до товариства були застосовані персональні санкції, зокрема, блокування/зупинення фінансових операцій, блокування коштів у банківських установах). Саме внаслідок застосування таких санкцій ТОВ «М.С.Л.» було позбавлене можливості сплачувати свої податкові зобов`язання у межах встановленого Податковим кодексом України строку. 
Представник позивача наголошує на тому, що накопичення податкового боргу було обумовлене непослідовними діями держави. 
Надаючи правову оцінку таким доводам, колегія суддів враховує, що згідно зі ст. 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. 
Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
Під час розгляду і вирішення справи колегія суддів виходить з того, що дотримання строків сплати грошового зобов`язання є сферою відповідальності платника податків, адже саме на нього покладається обов`язок своєчасно вчиняти дії, спрямовані на виконання податкових зобов`язань. Посилаючись на те, що перешкодою для сплати грошових зобов`язань стали дії держави, які полягали у застосуванні персональних спеціальних санкцій відповідно до рішень Ради національної безпеки та оборони України від 02 вересня 2015 року та від 28 квітня 2017 року, ТОВ «М.С.Л.» не надало доказів визнання протиправними таких рішень у встановленому законом порядку. 
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про необґрунтованість доводів позивача про те, що несвоєчасна сплата відповідних сум податків відбулася саме внаслідок протиправних дій, рішень (бездіяльності) контролюючого органу або третіх осіб.
Під час апеляційного розгляду справи представник позивача посилалася також на положення пп. 112.8.9 п. 112.8 ст. 112 Податкового кодексу України, згідно з якою обставинами, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажору).
Разом з тим, зазначена норма права була включена до Податкового кодексу України Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» та діє з 23 травня 2020 року, в той час як оскаржуване податкове повідомлення-рішення було прийняте контролюючим органом ще 11 жовтня 2019 року.
Таким чином доводи апеляційної скарги ТОВ «М.С.Л.» не спростовують висновків суду, викладених у рішенні від 29 березня 2021 року, і не можуть бути підставою для його скасування. 
Водночас колегія суддів враховує, що згідно з п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі. Положення ч. 4 ст. 9 КАС України передбачають, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
За висновком Верховного Суду, що викладений у постанові 04 лютого 2020 року у справі № 826/6929/13-а, вимоги ч. 4 ст. 9 КАС України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
У зв`язку з цим колегія суддів додатково приймає до уваги, що на час прийняття оскаржуваного рішення положеннями п. 113.1. ст. 113 Податкового кодексу України було передбачено, що строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов`язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори.
Строки давності для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) були визначені у ст. 114 Податкового кодексу України, яка передбачає, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.
Відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 24 листопада 2020 року у справі № 520/13377/19, перебіг строку в 1095 днів, визначеного     ст. 102 Податкового кодексу України, починається з дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань.
Як раніше зазначалося, під час камеральної перевірки, оформленої актом від 06 червня 2019 року № 6/26-15-04-10-20, контролюючий орган виявив несвоєчасну сплату ТОВ «М.С.Л.» податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств, визначеного:
-           податковим повідомленням-рішенням від 21 серпня 2017 року № 0014174207 у загальному розмірі 3172084 грн 00 коп., яке підлягало сплаті у строк до 22 вересня 2018 року, проте фактично  сплачене 15 лютого 2019 року, 15 серпня 2019 року, 22 серпня 2019 року, тобто із порушенням встановленого строку на 146 - 334 дні. 
-           рішенням суду від 12 вересня 2016 року у справі № 826/12186/16 у розмірі 2699334 грн 35 коп., яке підлягало сплаті у строк до 11 березня 2016 року, проте фактично сплачене 22 серпня 2019 року, тобто із порушенням встановленого строку на 1260 днів.
Отже, штраф за порушення строків сплати грошового зобов`язання у розмірі 3172084 грн 00 коп. був накладений на позивача у межах строку в 1095 днів, визначеного     ст.ст. 102, 113, 114 Податкового кодексу України, натомість застосування штрафних санкцій за порушення строків сплати грошового зобов`язання у розмірі 2699334 грн 35 коп. відбулося поза межами такого строку. 
Колегія суддів враховує, що Головне управління ДПС у м. Києві в розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення від 11 жовтня 2019 року № 012105410 самостійно визначило граничний строк сплати податкового зобов`язання в розмірі 2699334 грн 35 коп. - 11 березня 2016 року, кількість днів прострочення - 1260 (тобто понад 1095 днів), суму нарахованих у зв`язку з цим санкцій - 539866 грн 87 коп. 
Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що частина штрафу, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 11 жовтня 2019 року № 012105410, була нарахована контролюючим органом поза межами строків притягнення до відповідальності за вчинення податкового правопорушення, що є підставою для скасування такого рішення у частині зобов`язання ТОВ «М.С.Л.» сплатити штраф у розмірі 539866 грн 87 коп.
Повноваження суду при вирішенні справи визначені у ст. 245 КАС України. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. 
Отже, нормами процесуального права чітко передбачена можливість скасування окремих положень індивідуального акта, яким є податкове повідомлення-рішення від 11 жовтня 2019 року № 012105410.
Можливість скасування податкового повідомлення-рішення у частині  досліджувалася також Верховним Судом у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 200/12442/18-а. У вказаному судовому рішенні Верховний Суд зазначив, що наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно застосував ст.ст. 57, 87, 126 Податкового кодексу України, однак не врахував положень ст. 102 цього Кодексу. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ТОВ «М.С.Л.» задовольнити частково, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021 року - скасувати в частині.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -       
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» - задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 11 жовтня 2019 року № 012105410 в частині зобов`язання сплатити штраф у розмірі 539866 грн 87 коп. - скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у цій частині. 
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Головуючий суддя                                                                       А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            Л.О. Костюк          

                                                                                                    Є.В. Чаку

Постанова складена у повному обсязі 08 липня 2021 року.