УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/5987/20 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я. 
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю., 
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 14 травня 2021 року суддею Волковою Н.Я. у м. Коростені, повний текст рішення складено 14 травня 2021 року,
у справі №279/5987/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" (далі – Товариство, ТОВ "Вердикт Капітал") звернулося до суду з позовом до основного боржника ОСОБА_3 та поручителів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , у якому, посилаючись на невиконання ними зобов`язань за  кредитним договором №014/1841/73/112232 від 20 червня 2007 року (укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі – ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), яке перейменоване в  Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі – АТ «Райффайзен Банк Аваль», Банк) та ОСОБА_3 ) та договорами поруки №014/1841/73/112232-1 від 20.06.2007, №014/1841/73/112232-2 від 20.06.2007, №014/1841/73/112232-3 від 20.06.2007, №014/1841/73/112232-4 від 20.06.2007, №014/1841/73/112232-5 від 05.01.2010 (укладеними між Банком та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 ), та, з урахуванням уточнень від 23.03.2021 (т.2 а.с.87-95), просило стягнути солідарно з відповідачів 50054,13 грн за порушення виконання грошового зобов`язання та судові витрати.
Зазначив, що відповідно до договору відступлення права вимоги №114/2-16 від 02.08.2019 Банк відступив Акціонерному товариству «Оксі Банк» (далі - АТ «Оксі Банк») свої права вимоги, зокрема, і за вищевказаними кредитним договором та договорами поруки. Цього ж числа останнє відступило ТОВ "Вердикт Капітал" свої права вимоги, набуті на підставі договору відступлення права вимоги №114/2-16.
Відповідачі не виконували умови кредитного договору та договорів поруки, прострочили грошове зобов`язання, у зв`язку з чим Товариство набуло право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, відповідно до наданого розрахунку.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 травня 2021 року, з урахуванням ухвали цього суду від 16 червня 2021 року, позов ТОВ "Вердикт Капітал" задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 на користь Товариства заборгованість за кредитним договором №014/1841/73/112232 від 20 червня 2007 року станом на 25 листопада 2020 року в сумі 50054,13 грн. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову Товариства.
На його думку, подані Товариством документи (позов, розрахунок заборгованості) не визначали відповідних сум, які задовольнив суд, оскільки в позовній заяві направленій відповідачу позивач просив стягнути 80000 грн і предметом позову було стягнення частини основної заборгованості разом із штрафними санкціями. Вважає, що суд також не перевірив правильність розрахунків, проведених позивачем та вийшов за межі позовних вимог стягнувши заборгованість, як три проценти річних, хоча позовні вимоги стосувалися стягнення заборгованості по тілу кредиту. Суд не врахував надані ним докази щодо виконання ОСОБА_1 всіх взятих зобов`язань відповідно до укладеного ним договору поруки, не надав оцінки доказам, які підтверджують відсутність у позивача права вимоги за договорами поруки. Суд також, на його думку, не звернув уваги, що Банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, сплати процентів, належних йому, змінивши на власний розсуд умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та періодичності платежів, тому строк виконання зобов`язань (основного та акцесорних (порук)) є таким, що настав. При цьому, судом не надано належної оцінки заяві про застосування строків позовної давності, висловленій учасниками в судовому засіданні. Також вказав, що суд допустив порушення норм процесуального права, не повідомивши сторони про розгляд справи на 14.05.2021.
У відзиві на апеляційну скаргу генеральний директор Товариства Іжаковський О.В. просив залишити її без задоволення, посилаючись на її безпідставність. Зазначив, що Товариство звернулось з позовом про стягнення коштів відповідно до ст. 625 ЦК України на прострочену заборгованість за тілом кредиту в межах останніх трьох років, що передували позову у відповідності до судової практики в аналогічних правовідносинах. Також, вказав, що правові підстави для припинення поруки у спірних правовідносинах відсутні.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та із матеріалів справи вбачається, що 20 червня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке перейменоване в Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №014/1841/73/112232, за яким останній отримав кредит у сумі 35000 доларів США, строком на 60 місяців з 20.06.2007 по 19.06.2012, зі сплатою 13 % річних за користування кредитом (т.1 а.с.12-13).
З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань Банк, позичальник та ОСОБА_4 уклали Договір поруки №014/1841/73/112232-1 від 20.06.2007 року, Банк, позичальник та ОСОБА_5 уклали Договір поруки №014/1841/73/112232-2 від 20.06.2007 року, Банк, позичальник та ОСОБА_6 уклали Договір поруки №014/1841/73/112232-3 від 20.06.2007 року, Банк, позичальник та ОСОБА_7 уклали Договір поруки № 014/1841/73/112232-4 від 20.06.2007 року, Банк, позичальник та ОСОБА_1 уклали Договір поруки №014/1841/73/112232-5 від 05.01.2010 року.
За умовами договорів поруки, укладених між Банком, основним боржником і поручителями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , останні зобов`язались нести майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором у тому ж об`ємі, що і позичальник (п.2.1 договорів).
Відповідно до п. 2.2. договору поруки від 05.01.2010 № 014/1841/73/112232-5, укладеного з ОСОБА_1 , сторони договору встановлюють, що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед Банком відповідати по борговим зобов`язанням Боржника, що зазначені в п.1.3 даного Договору, які виникають з умов Кредитного договору, вказаного в п.1.2. даного Договору, а саме: повернути кредит в розмірі зазначеному в п.1.3 даного Договору, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених Кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі. 
Відповідно до договору відступлення права вимоги №114/2-16 від 02.08.2019 Банк відступив АТ «Оксі Банк» свої права вимоги, зокрема, і за вищевказаними кредитним договором та договорами поруки. Цього ж числа останнє відступило ТОВ "Вердикт Капітал" свої права вимоги, набуті на підставі договору відступлення права вимоги №114/2-16.
За період користування кредитними коштами основним боржником були здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не погашена.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 25.11.2020, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 703075,87 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 313704,05 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 36548,68 грн, заборгованість по пеням та штрафам - 352823,14 грн.
Згідно статті 526 ЦК України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Згідно приписів ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18).
В уточненій позовній заяві (т.2 а.с. 87-95) позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку 50054,13 грн відповідно до ст. 625 ЦК України. При цьому нарахування трьох відсотків річних в сумі 28261,74 грн проведено Товариством на суму заборгованості за тілом кредиту 11056 дол. США, що станом на 25.11.2020 за курсом НБУ становить 313704,05 грн, за період з 25.11.2017 по 25.11.2020. Нарахування пені за подвійною обліковою ставкою в сумі 21792,39 грн проведено на суму 313704,05 грн (заборгованість за тілом кредиту) за період з 25.11.2019 по 29.02.2020.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не повернув отримані кредитні кошти, а тому вимоги Товариства про стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України з основного божника та поручителів є обґрунтованими та доведеними. При цьому, суд вказав, що недотримання позивачем строку позовної давності за заявленою вимогою за період з 25.11.2017 по 25.11.2020 та пені відповідно за період з 25.11.2019 по 25.11.2020 не доведено.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи таке.
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договорів поруки вбачається, що у них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.2 договору поруки) про його дію до припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України. Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням».
У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 зроблено висновок, що «строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 ГПК України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.
Умовами договорів поруки передбачено, що термін їх дії - з моменту підписання до повного виконання зобов`язань боржника за основним договором (п. 3.1 від 20.06.2007 та п. 5.1 від 05.01.2010). 
Таким чином, строк поруки не встановлений.
Строк дії виконання основного зобов`язання закінчився 19.06.2012. 
Товариство звернулось з даним позовом до поручителів у листопаді 2020 року, тобто поза межами шестимісячного строку чинності поруки.
Виходячи з вищевикладеного відсутні підстави для стягнення з поручителів сум відповідно до ст. 625 ЦК України.
Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з основного боржника ОСОБА_3 50054,13 грн.
З ОСОБА_3 на користь Товариства підлягають стягненню понесені позивачем та підтверджені матеріалами справи судові витрати на сплату судового збору та професійну правничу допомогу, в загальній сумі 3683,67 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Також з Товариства на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3153 грн судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги щодо застосування строків позовної давності до вимог Товариства є безпідставними, оскільки вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 №127/15672/16-ц  погоджується з тим, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. 
Як вбачається зі змісту позову три проценти річних розраховані за три роки, які передували позову, а нарахування пені за подвійною обліковою ставкою здійснено за рік, що передував пред`явленню позову, тобто у межах спеціальної позовної давності. 
Посилання у апеляційній скарзі на відсутність доказів заборгованості за кредитним договором спростовуються розрахунком суми заборгованості (т.1 а.с. 162), випискою по рахунку (т.1 а.с. 225-250, т.2 а.с.1-67). Сума заборгованості також не спростована боржником. 
Позовні вимоги були уточнені Товариством у заяві від 23.03.2021 та стосувалися лише відповідальності відповідачів на підставі ст. 625 ЦК України (т.2 а.с. 87-95), а тому доводи апеляційної скарги у частині пред`явлення вимог позивачем про стягнення заборгованості по тілу кредиту не відповідають матеріалам справи. 
Інші доводи апеляційної скарги не містять правових підстав для звільнення основного боржника від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України. 
Доводи відзиву на апеляційну скаргу щодо дійсності поруки є помилковими з огляду на наведені вище судом апеляційної інстанції мотиви з посиланням на висновки Верховного Суду. 
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2  задовольнити частково. 
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 травня 2021 року скасувати.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд.5-Б, код ЄДРПОУ 36799749) 50054,13 грн за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором №014/1841/73/112232 від 20 червня 2007 року та 3683,67 грн судових витрат.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" на користь ОСОБА_1 3153 грн судових витрат.
У решті вимог позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                      Судді        

 Повний текст постанови складений 24 вересня 2021 року.