ПОСТАНОВА 
Іменем України

16 вересня 2021 року                                                         м. Кропивницький

справа № 398/1647/21
провадження № 22-ц/4809/1495/21 

                    Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
       Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Черненка В.В.,
       за участі секретаря – Діманової Н. І.
учасники справи:
       заявник - Закрите акціонерне товариство «Курганстальмост»,
       заінтересована особа – ОСОБА_1 ,
       розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2021 рокуу складі судді Нероди Л.М. і 

В С Т А Н О В И В:

       В квітні 2021 року Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надіслало на адресу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області клопотання, в якому Закрите акціонерне товариство «Курганстальмост» (далі – ЗАТ «Курганстальмост»), просило визнати і надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Курганського міського суду Курганської області Російської Федерації від 29 квітня 2020 року, яке набрало законної сили 09 червня 2020 року, про стягнення на користь ЗАТ «Курганстальмост» з божників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно суми заборгованості за договором позики від 18 червня 2013 року в розмірі 301 840 рублів та витрат по сплаті державного мита в розмірі 6 218 рублів, в частині стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 .
       Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2021 року клопотання ЗАТ «Курганстальмост» задоволено.
Визнано рішення Курганського міського суду Курганської області Російської Федерації від 29 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом ЗАТ «Курганстальмост» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Курганстальмост» заборгованості за договором позики від 18.06.2013 в розмірі 301 840 рублів та витрат по сплаті державного мита в розмірі 6 218 рублів.
Надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення Курганського міського суду Курганської області Російської Федерації від 29 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом ЗАТ «Курганстальмост» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Курганстальмост» заборгованості за договором позики від 18.06.2013 в розмірі 111 137 грн 49 коп та витрат по сплаті державного мита в розмірі 2 289 грн 47 коп.
Ухвала суду мотивована тим, що рішення Курганського міського суду Курганської області Російської Федерації від 29 квітня 2020 рокунабрало законної сили 09.06.2020 та в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 18.06.2013 в розмірі 301 840 рублів та витрат по сплаті державного мита в розмірі 6 218 рублів на території Російської Федерації не виконувалося.
ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про розгляд вказаної справи судом Російської Федерації, та висловила свою думку щодо даного позову, а тому підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання зазначеного вище рішення іноземного суду в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики та державного мита, передбачених ст. 468 ЦПК України, судом першої інстанції не встановлено.
Враховуючи, що у рішенні іноземного суду суму стягнення вказано в іноземній валюті, суд першої інстанції визначив суму, яка підлягає стягненню в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Олексакндрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права.
ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув син ОСОБА_1 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно та майнові права.
ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги у встановленому законом порядку та син померлого ОСОБА_2 прийняли спадщину, але через ряд обставин жоден з них спадкове майно не переоформили у нотаріуса.
Рішення Курганського міського сду Курганської області від 29 квітня 2020 року, яким було стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кошти, ухвалювалось без участі спадкоємців.
Через сплин шестимісячного терміну, після смерті сина, відмовитися від прийняття спадщини ОСОБА_3 вже не мала і не має можливості.
Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що 10 квітня 2014 року у резолюції 1990 Парламентська Асамблея Ради Євпропи засудила без застереження порушення територіальної цілісності та суверенітету України збройними силами російської Федерації на початку березня 2014 року, а використання збройних сил на території України було дозволено Радою Федерації Росії 01 березня 2014 року.
Через похилий вік, фізичну неспроможність, втручання російських військ в територіальну цілісність України, ОСОБА_3 не має можливості оформити у нотаріуса в м. Курган Російської Федерації прийняту спадщину та розпорядитися нею на власний розсуд, виконавши при цьому боргове зобов`язання свого померлого сина, а також не має можливості захищати свої порушені права на території іншої держави.
Визанння та виконання рішення суду Російської Федерації на території України, при наявності успадкованого, але не оформленого майна в м. Курган Російської Федерації, позбавить ОСОБА_1 засобів до існування взагалі та призведе до неминучої загибелі, враховуючи розмір отримуваної нею пенсії в розмірі 2 890 грн.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.
Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Від адвоката Кошеленко А. В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях.
За клопотанням адвоката Кошеленко А. В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , розгляд справи, призначений на 11 годину 00 хвилин 06 вересня 2021 року, вже відкладався та суд вже визнанав поважною причиною зайнятість представника в іншому судовому засіданні.
При цьому, звертаючись до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, призначеного на 06 вересня 2021 року, представник ОСОБА_1 не зазначала, що у зв`язу із зайнятістю в іншому судовому засіданні не зможе бути присутня в Копивницькому апеляційноу суді 16 вересня 2021 року на 12.00 год.
Посилаючись на зайнятість в інших судових засіданнях, призначених на 16 вересня 2021 року у справі № 912/2089/21, на 11 годину 00 хвилин, Господарським судом Кіровоградської області та у справі № 398/2964/21, на 12 годину 45 хвилин, Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області, заявник не зазначає причин об`єктивної неможливості з`явитись до Кропивницького апеляційного суду на 12 годину 00 хвилин. 
З огляду на те, що розгляд справи, призначено на 12 годину 00 хвилин 16 вересня 2021 року, представник ОСОБА_1 не була позбавлена можливості з`явитися у вказаний час в судове засідання до Кропивницького апеляційного суду та, будучи завідомо повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, не була позбавлена можливості заявити клопотання про розгляд справи в режимі відеконференції поза межами приміщення суду із застосуванням власних технічних засобів або в приміщенні іншого суду.
Враховуючи викладене та те, що за клопотанням представника апелянта розгляд справи вже відкладався, беручи до уваги приписи ст. 371 ЦПК України, згідно якої апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, та з огляду на те, що головучий суддя (суддя-доповідач) Мурашко С. І. перебуватиме у відпустці з 21 вересня 2021 року по 01 жовтня 2021 року, суд не визнає наведені представником ОСОБА_1 причини неявки в судове засідання поважними, а тому заява про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.
Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, а наведені представником особи, яка подала апеляційну скаргу, в заяві підстави для відкладення розгляду справи суд визнає неповажними, інші підстави для відкладення розг ляду справи відсутні, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, які не з`явилися, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Курганського міського суду Курганської області Російської Федерації від 29 квітня 2020 року у справі за позовом ЗАТ «Курганстальмост» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики на користь ЗАТ «Курганстальмост» стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 18.06.2013 в розмірі 301840 рублів та витрати по сплаті державного мита в розмірі 6 218 рублів.
Відповідно до клопотання № 20-997 від 21.12.2020, представник ЗАТ «Курганстальмост» просить визнати та дозволити примусове виконання на території республіки Україна рішення Курганського міського суду Курганської області Російської Федерації від 29 квітня 2020 року, яке втупило в законну силу 09.06.2020, про стягнення солідарно суми заборгованості за договором позики від 18.06.2013 в розмірі 301 840 рублів та витрат по сплаті державного мита в розмірі 6 218 рублів на користь ЗАТ «Курганстальмост» з боржників ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з довідкою Курганського міськогосуду Курганської області Російської Федерації від 23 грудня 2020 року № 2-104/20 зазначене рішення суду набрало законної сили 09.06.2020.
До клопотання додано довідку від 23 грудня 2020 року № 2-104/20 за підписом судді Курганського міського суду Курганської області Російської Федерації Менщикової М.В. про те, що рішення в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 18.06.2013 в розмірі 301840 рублів та витрат по сплаті державного мита в розмірі 6 218 рублів на території Російської Федерації не виконувалося.
До клопотання додано довідку від 23 грудня 2020 року № 2-104/20 за підписом судді Курганського міського суду Курганської області Російської Федерації Менщикової М.В. про те, що ОСОБА_1 була належним чином і своєчасно повідомлена про час та місце розгляду справи за позовом ЗАТ «Курганстальмост» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, та їй була вручена копія позовної заяви.
Вказані вище документи надійшли до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за супровідним листом заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) у Кіровоградській області, відповідно до якого заступник начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) у Кіровоградській просить розглянути клопотання представника ЗАТ «Курганстальмост» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Курганського міського суду Курганської області Російської Федерації від 29.04.2020 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради № 1769/152/16 від 29.04.2021 ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.
Згідно з частиною першою статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.
Відповідно до статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ визнаються та виконуються на території України, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України або за принципом взаємності.
Частиною першою статті 464 ЦПК України передбачено, що питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.
У відповідності до вимог частини шостої статті 467 ЦПК України за наслідками розгляду поданих документів та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову в задоволенні з цього питання.
Частиною восьмою статті 467 ЦПК України передбачено, що якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.
Підстави для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду передбачені статтею 468 ЦПК України.
За приписами статті 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.
Конвенція «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам», підписана країнами-учасницями СНД в м. Мінську 22 січня 1993 року та ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР (далі - Мінська Конвенція) є чинною і поширюється на відносини з Російською Федерацією. 
Відповідно до частини другої статті 54 Мінської Конвенції, суд, який розглядає клопотання про визнання і надання дозволу на примусове виконання рішення, обмежується встановленням того, що передбачені цією Конвенцією умови додержано. У такому випадку суд постановляє рішення про примусове виконання.
Відповідно до статті 51 Мінської конвенції кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань (далі - рішень).
Статтею 53 Мінської Конвенції передбачено, що клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й до суду, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення за клопотанням.  
До клопотання додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.
Матеріалами справи підтверджується що, рішенням Курганського міського суду Курганської області Російської Федерації від 29 квітня 2020 року у справі за позовом ЗАТ «Курганстальмост» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики на користь ЗАТ «Курганстальмост» стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 18.06.2013 в розмірі 301 840 рублів та витрати по сплаті державного мита в розмірі 6 218 рублів (а.с. 3-4).
Згідно супровідного листа від 25.03.2021 № 23/01,2-17/09,2, яким було надіслано клопотання ЗАТ «Курганстальмост», заступник начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) у Кіровоградській області, просив розглянути клопотання представника ЗАТ «Курганстальмост» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Курганського міського суду Курганської області Російської Федерації від 29.04.2020 в частині стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 (а.с. 1).
Згідно довідки Курганського міського суду Курганської області Російської Федерації від 23 грудня 2020 року № 2-104/20 рішення Курганського міського суду Курганської області Російської Федерації від 29 квітня 2020 року набрало законної сили 09.06.2020 (а.с. 5).
Відповідно до довідки від 23 грудня 2020 року № 2-104/20 за підписом судді Курганського міського суду Курганської області Російської Федерації Менщикової М.В. рішення в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 18.06.2013 в розмірі 301 840 рублів та витрат по сплаті державного мита в розмірі 6 218 рублів на території Російської Федерації не виконувалося (а.с. 7).
Довідкою від 23 грудня 2020 року № 2-104/20 за підписом судді Курганського міського суду Курганської області Російської Федерації Менщикової М.В. підтверджується, що ОСОБА_1 була належним чином і своєчасно повідомлена про час та місце розгляду справи за позовом ЗАТ «Курганстальмост» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та їй була вручена копія позовної заяви (а.с. 6).
Зі змісту рішення Курганського міського суду Курганської області Російської Федерації від 29 квітня 2020 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, а зігдно виконаного Олександрійським міськрайонним судом Кіровогрдської області України судового доручення щодо вручення позову та додатків до нього, опитування ОСОБА_1 , остання пояснила, що прийняла спадщину після смерті сина ОСОБА_4 у вигляді квартири та про те, що у спадщину після смерті сина входять також боргові зобов`язання їй відомо не було, позовні вимоги визнає, проте сплачувати їх не має наміру (3-4).
Підтверджень того, що вказане рішення оскаржувалось, матеріали справи не містять.
Наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про розгляд справи у суді Російської Федерації, а тому доводи апеляційної скарги про те, що розгляд справи здійснювався за її відсутності є безпідставними.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявником подано всі документи, які необхідні для виконання рішення іноземного суду, а тому, враховуючи наведені норми права та встановлені обставини, відсутні підстави для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, передбачених Мінською Конвенцією та статтею 468 ЦПК України.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення клопотання ЗАТ «Курганстальмост» .
При цьому суд першої інстанції, керуючись положеннями частини восьмої статті 467 ЦПК України, встановивши, що в рішенні Курганського міського суду Курганської області Російської Федерації від 29 квітня 2020 року суму, яка підлягає стягненню, зазначено в іноземній валюті, дійшов правильного висновку про необхідність визначення її в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.
Висновок суду першої інстанції про задоволення клопотання заявника про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду є обґрунтованими та такими, що відповідає завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права, а тому суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права.
Не заслуговують на увагу суду посилання в апеляційній скарзі на Закон України «Про санкції», з огляду на те, що частиною другою статті 1 вказаного закону передбачено, що санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність. 
Між тим, матеріали справи не містять підттверджень, що відносно заявника ЗАТ «Курганстальмост» запроваджено санкції, а тому доводи апеляційної скарги у вказній частині є безпідставними.
Крім того за змістом частини другої статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні не можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах щодо стягнення заборгованості з підприємства оборонно-промислового комплексу, внесеного до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, на користь юридичної особи держави-агресора та/або держави-окупанта або юридичної особи з іноземними інвестиціями чи іноземного підприємства держави-агресора та/або держави-окупанта.
Аналізуючи вказану статтю можна дійти до всиновку, що не підлягають визнанню та виконанню на території України рішення судів Російської Федерації, щодо стягнення заборгованості з підприємства оборонно-промислового комплексу, а враховуючи встановлені судом обставини, та те що рішення іноземного суду стосється громадянина України щодо стягнення боргу за договором позики, рішення іноземного суду може бути визнане та виконане на території України.
Доводи апеляційної скарги про те, що визанння та виконання рішення суду позбавить ОСОБА_1 засобів до існування та призведе до неминучої загибелі, враховуючи розмір отримуваної нею пенсії в розмірі 2 890 грн, є надуманими, не підтвердженні належними та допустимии доказами та не є підставою для відмови в задоволенні клопотання.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на неможливість оформити у нотаріуса в м. Курган Російської Федерації прийняту спадщину та розпорядитися нею на власний розсуд, виконавши при цьому боргове зобов`язання свого померлого сина, суд не бере до уваги, через те, що вказані обставни, з огляду на положення норм Мінської Конвенції та статті 468 ЦПК України, також не є підставами для відмови в визнанні та наданні дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення питання.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. 
       Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2021 року без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
       
Головуючий суддя                                                 С. І. Мурашко 
Судді                                                                 О. Л. Карпенко
В. В. Черненко