ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року	Львів	Справа № 500/3097/21 пров. № А/857/15394/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Хобор Р.Б., Шавеля Р.М,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у справі № 500/3097/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області   про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
головуючий суддя першої інстанції – Чепенюк О.В.
час ухвалення  - у письмовому провадженні
місце ухвалення – м. Тернопіль
дата складання повного тексту – 06.07.2021
                                                   
                                                   В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №961170178343 від 16.03.2021 про відмову ОСОБА_1 у частині перерахунку пенсії в розмірі 90 % від місячного заробітку в сумі 37537,07 гривень без обмеження її максимального розміру; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 05.05.2020 перерахунок та виплату перерахованої ОСОБА_1 пенсії в розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати 37537,07 гривень, яка перерахована Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області на виконання рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2021 у справі №500/1493/20, без обмеження максимального /граничного/ розміру пенсії. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2005 року він перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». На виконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення №961170178343 від 16.03.2021 про перерахунок його пенсії із суми середньомісячного заробітку 37537,07 грн. Пенсію перераховано з розрахунку 60 % від заробітку з обмеженням виплати максимальним розміром 17690,00 гривень. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, вказуючи, що на момент призначення йому пенсії порядок та підстави для перерахунку пенсії прокурорів були визначені у частинах 12 та 17 статті 50-1 Закону №1789-ХІ.  Після призначення йому пенсії до даної статті неодноразово вносились зміни в частині обмеження розміру пенсії максимальним розміром та зменшувався відсотковий розмір пенсії. Нова редакція статті 50-1 Закону №1789-ХІІ суттєво звужує і обмежує зміст та обсяг прав пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким пенсія призначена до набрання чинності цими законами, а тому позивач вважає, що при перерахунку йому пенсії як працівнику прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Щодо обмеження пенсії максимальним розміром, то зазначає, що  пенсія йому призначена до 01.01.2016, тому до розміру пенсії не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені Законом №1697-VII.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №961170178343 від 16.03.2021 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 в частині зменшення її розміру з 90 відсотків до 60 відсотків від місячної заробітної плати. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 05 травня 2020 року перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) пенсії ОСОБА_1 в розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Тернопільської області №18-101вих-20 від 30.04.2020 та на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2021 у справі №500/1493/20. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове рішення, яким вказані позовні вимоги задовольнити повністю.
На обґрунтування апеляційних вимог позивач зазначає, що оскільки він вже є пенсіонером і пенсія була призначена на підставі статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, то до його пенсії не можуть застосовуватися обмеження максимальним розміром, визначені абзацом шостим частини 15 статті 86 Закону № 1697-VII. Вважає, що такі обмеження можуть застосовуватися лише до пенсій, призначених з 01 січня 2016 року, тобто з дати набрання чинності Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким ці обмеження запроваджені. Зазначає, що частина 20 статті 86 Закону № 1697-VII, яка визначає підстави та порядок перерахунку пенсій працівників органів прокуратури, не містить жодних посилань на обмеження їх максимальним розміром при проведенні перерахунку. Таким чином, органи Пенсійного фонду України не можуть застосовувати обмеження максимальним розміром пенсії під час проведення її перерахунку відповідно до Закону № 1697-VII.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для його скасування.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з  наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та з 05.01.2005 отримує пенсію за вислугу років, призначену на підставі статті 50-1 Закону №1789-ХІІ у розмірі 90 % суми місячної заробітної плати.
30.04.2020 прокуратурою Тернопільської області позивачу видано довідку за № 18-101-20 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії, згідно якої розмір заробітної плати (грошового забезпечення), з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за відповідною (прирівняною) посадою – начальника відділу прокуратури області становить 37537,07 грн.
05.05.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку із звільненням з органів прокуратури в розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Тернопільської області №18-101вих-20 від 30.04.2020 без обмеження її максимального розміру.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 03.06.2020 за №1015-935/10-02/8-1900/20 відмовлено позивачу в частині перерахунку пенсії у вказаному відсотковому розмірі і обмежено пенсію максимальним розміром. Позивач оскаржив таку відмову до суду. Наведені обставини встановлені у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2021.
Цією постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2021 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задоволено частково, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.07.2020 у справі № 500/1493/20 скасовано та прийнято постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України  в Тернопільській області № 961170178343 від 07.05.2020 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за вислугу років; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 05.05.2020 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону №1697-VII на підставі довідки прокуратури Тернопільської області від 30.04.2020 №18-101вих-20 з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На виконання рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2021 у справі №500/1493/20 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення №961170178343 від 16.03.2021 про перерахунок ОСОБА_1 пенсії відповідно до статті 86 Закону №1697-VII із суми середньомісячного заробітку 37537,07 грн в розмірі 60 % від суми заробітку та з обмеженням виплати максимальним розміром з 05.05.2020 сумою 16380, 00 грн, з 01.07.2020 сумою 17120,00 грн, з 01.12.2020 – 17690,00 грн, 01.07.2021 – 18540,00 грн (а.с.33-35).
Вважаючи таке рішення про перерахунок пенсії у розмірі 60 %, а не 90 % від заробітку та з обмеженням максимальним розміром протиправним, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що враховуючи те, що позивач вже є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років і пенсія йому призначена у 2005 році, тому до розміру пенсії позивача не може застосовуватися відсотковий розмір пенсії, визначений Законом № 1697-VІІ.
Щодо обмеження максимального розміру пенсії позивача під час проведення її перерахунку, то  суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку з прийняттям Закону № 1697-VII розмір пенсії прокурорів обмежено максимальним розміром - десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність. Таким чином, на момент проведення перерахунку пенсії позивачу наведеними вище положеннями законодавства встановлюються обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як слідує із апеляційної скарги позивача, останній погоджується із рішенням суду першої інстанції та вважає, що суд по суті правильно вирішив спір, однак в частині вимог, які стосуються обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, допущено неправильне застосування норм матеріального права..
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
01.10.2011 набрав чинності Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VІ, передбачено, статтею 2 якого запроваджено обмеження максимального розміру пенсії зокрема і для осіб, які отримують пенсію в тому рахунку і відповідно до Закону України «Про прокуратуру»
Частиною другою розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VІ передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
З матеріалів справи слідує, що пенсія позивачу призначена з 05 січня 2005 року, а відтак з урахуванням частини другою розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VІ на позивача не поширюються запроваджені обмеження щодо максимального розміру пенсії.
Згідно абз.6 ч.15 ст.86 Закону №1697-VII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень.
Вказану норму введено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015, пунктом другим Прикінцевих положень якого передбачено, що визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016.
Верховний Суд у постанові від 12.11.2019 по справі №360/1428/17 зазначив, що дія положень Закону №911-VIII щодо значення максимального граничного розміру пенсії (обмеження) застосовуються до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016 (п.2 Прикінцевих положень цього Закону).
Таким чином, до розміру пенсії позивача не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені Законом №1697-VІІ.
Так, у Рішенні №3-рп/2001 від 05.04.2001 Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року (справа №308/11498/16-а) висловив правову позицію про те, що оскільки перерахунок пенсії позивачу пов`язаний з переглядом розміру вже призначеної йому пенсії, то при визначенні розміру не може поширюватися законодавство, яке прийняте після призначення вказаної пенсії, крім випадків покращення становища позивача.
Крім того, у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі №240/5401/18 Верховний Суд зазначив, що застосування нового відсоткового розміру до перерахунку пенсії є протиправним, як тому, що стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, так і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.
Отже, безпідставним є застосування до спірних правовідносин норм Закону №1697-VІІ в частині визначення як відсоткового розміру пенсії, так і обмеження її максимальним розміром, оскільки вказаний закон поширює свою дію на працівників прокуратури, яким пенсія призначена та виплачується саме за нормами цього Закону з дати набрання ним чинності.
Як встановлено судом вперше пенсія позивачу призначена з 05.01.2005 року, тобто при дії Закону №1789-XII.
Наведене дає підстави дійти висновку про те, що законодавче нововведення щодо обмеження максимального розміру пенсій не може застосовуватись до раніше призначених пенсій, оскільки в даному випадку буде порушуватись принцип незворотності нормативно-правових актів у часі, закріплений у статті 58 Конституції України.
Водночас, колегія суддів при вирішенні спірних правовідносин враховано положення ч. 1-3 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Питання щодо обмеження максимальним розміром пенсії, окрім пенсій призначених за нормами Закон України «Про прокуратуру» стосувалося також пенсій військовосужбовців, яким пенсія призначалась за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Зокрема, Законом України від 24 грудня 2015 року №848-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ст.43 Закону №2262-XII доповнено частиною 7 про те що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Проте, зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року.
При цьому у вказаному рішенні Конституційний суд вказав, що: «обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. Виходячи з наведеного Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону № 2262 суперечать статті 17 Конституції України.»
Таким чином, за Рішення Конституційного Суду України обмеження максимальним розміром пенсії не відповідає ст.17 Конституції України і таке обмеження є протиправним.
Правова позиція з вказаного питання викладена у останніх постановах Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі №813/678/18 та від 09 лютого 2021 року у справі №640/2500/18.
Частиною 4 ст. 7 КАС України встановлено, що якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.
Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ч. 2 ст. 8 КАС України).
Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Як наслідок, приведених положень законодавства колегія суддів приходить до висновку, що не може бути обмежень прав учасників судового процесу в залежності від зайнятої ним посади. А відтак, при вирішенні вказаного питання суд повинен не допустити будь-якої дискримінації та забезпечити рівність конституційних прав і свобод для громадян не залежно від зайнятих ними посад у минулому, позаяк всі громадяни є рівними перед законом.
За наведених обставин, висновки відображені у вказаному рішенні Конституційного суду та постановах Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі №813/678/18 та від 09 лютого 2021 року у справі №640/2500/18 є такими, що підлягають урахуванню судом і в даних правовідносинах.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром.
Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів №11 та №14 (04 листопада 1950 року), визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі Суханов та Ільченко проти України (заяви № 68385/10 та № 71378/10) зазначено, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 52).
Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі Федоренко проти України (заява №25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, сформулював правову позицію про те, що право власності може бути існуючим майном або виправданими очікуваннями щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи законними сподіваннями отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. TheUnitedKingdom № 44277/98).
Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).
Таким чином, відмова у проведенні перерахунку пенсії позивача у розмірі 90% від розміру заробітної плати із застосуванням обмеження максимального розміру пенсії на підставі та у порядку, визначеному законом, чинним на момент призначення йому пенсії, є втручанням у майнові права позивача у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в частині вимог позивача у задоволенні яких було відмовлено та які стосуються перерахунку та виплати позивачу пенсії за вислугу років, без обмеження максимального розміру пенсії.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006).
Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а тому рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог слід скасувати, та ухвалити в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги позивача в цій частині задовольнити, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 05 травня 2020 року здійснити перерахунок та виплату  пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII на підставі довідки прокуратури Тернопільської області №18-101вих-20 від 30.04.2020 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження максимального розміру пенсії з урахуванням фактично виплачених сум.
Також колегія суддів враховує, що у постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області було  зобов`язано здійснити  перерахунок пенсії позивачу за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII на підставі довідки прокуратури Тернопільської області №18-101вих-20 від 30.04.2020 з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії. Разом з тим, апеляційним судом було  зазначено про передчасність вимог позивача про відсоток заробітної плати, з якого відбувається перерахунок пенсії  та здійснення перерахунку пенсії без обмеження її граничного розміру.
З урахуванням наведеного вимога позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату  пенсії позивачу без обмеження максимального розміру пенсії на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2021 р.  задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням фактичних обставин справи щодо перегляду справи в суді апеляційної інстанції та часткового задоволення апеляційної скарги, суд у відповідності до п.п. б) та в) ч.4 ст. 322, ст. 139 КАС України здійснює розподіл судових витрат. 
З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908 грн при поданні позовної заяви та 1362 грн при поданні апеляційної скарги. За наслідками апеляційного розгляду, позовні вимоги позивача задоволенні повністю. 
З урахуванням суми судового збору присудженої на користь позивача судом першої інстанції у розмірі 454 грн, додатково на користь позивача підлягає присудженню сума судового збору у розмірі 1816 грн.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 328, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
                                                    П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у справі № 500/3097/21 скасувати в частині позовних вимог, які стосуються обмеження розміру пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність та у задоволенні яких було відмовлено.
Ухвалити у вказаній частині нову постанову, якою визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в частині обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 05 травня 2020 року здійснити перерахунок та виплату  пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII на підставі довідки прокуратури Тернопільської області №18-101вих-20 від 30.04.2020 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження максимального розміру пенсії з урахуванням фактично виплачених сум.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області  (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м.Тернопіль, 46001 код ЄДРПОУ 14035769) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання протягом тридцяти днів касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель