Справа № 748/969/21 	Головуючий у 1 інстанції Кухта В. О. 	
Провадження № 33/4823/341/21 	  	
Категорія - ч. 2 ст. 172-10 КУпАП                                        	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2021 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд в складі:

Головуючого – судді  Демченка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1   на постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2021 року, 

                                        в с т а н о в и в:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проходить службу у в/ч НОМЕР_1 та займає посаду начальника їдальні медичної роти, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 2 465 гривень.
Стягнуто з неї на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн..
          
Судом ОСОБА_1 було визнано винуватою в тому, що вона 08.04.2021 року, о 09 год. 10 хв., будучи військовослужбовцем за контрактом у в/ч НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду, по вул. Танкістів у смт. Гончарівське Чернігівського району Чернігівської області, відмовилась від виконання законного розпорядження командира, а саме від вибуття до району проведення Операції Об`єднаних Сил, чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.172-10 КУпАП.
       
В апеляційній скарзі ОСОБА_1   просить постанову суду відносно неї скасувати, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою, та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального і  процесуального права. На думку апелянта, судом упереджено і неповно було з`ясовано обставини справи, не досліджено матеріали справи та не об`єктивно оцінено докази по справі. Зазначає, що вона не є студенткою Національної академії сухопутних військ, як вказав суд, а була курсантом цього учбового закладу з 2017 по 2020 роки. Звертає увагу, що суд не дослідив, що  пункт № 8 її контракту не зобов`язує її в примусовому порядку залучатися в район проведення Операції Об`єднаних Сил. Наголошує, що вона не відмовлялась виїжджати в зону проведення бойових дій, але в зв`язку з тим, що іспит складався на наступний день після виїзду в ООС, то вона просила начальника відстрочку на декілька днів, проте ним було відмовлено. Зазначає, що оскільки вона не змогла убути в зону ООС, цим вона не підірвала бойову готовність бригади, військова частина і надалі виконує свої завдання за призначенням. 
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності в засідання апеляційного суду не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена в передбаченому законом порядку.
Згідно вимог ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі ОСОБА_1 , що не буде суперечити вимогам закону.
         
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 7 ст. 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Визнаючи ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, суд виходив з того, що вчинення нею адміністративного правопорушення підтверджується належними та допустимими доказами.
Із зазначеними висновками  місцевого суду погоджується суд апеляційної інстанції, вважаючи його правильним, обґрунтованим та таким, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.
Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 255 КУпАП, командири (начальники) військових частин (установ, закладів), командири підрозділів, які уповноважені на те командирами (начальниками) військових частин (установ, закладів) складають протоколи, передбачені статтями 172-10 - 172-20 КУпАП.
Згідно зі ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Відповідно до статті 9 розділу І частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Стаття 11 розділу І частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлює загальні обов`язки військовослужбовців.
Відповідно до пункту 3 статті 11 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» на військовослужбовців покладається обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників).
Згідно з вимогами статті 16 розділу І частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтею 28 розділу І частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України.
Відповідно до статті 30 розділу І частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.
Стаття 35 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлює, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.
Відповідно до статті 37 розділу І, частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.
Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Статтею 26 розділу І частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до частини 4 статті 15 КУпАП встановлює, що військовослужбовці за вчинення військових адміністративних правопорушень несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.
Відповідальність за частиною 2 статті 172-10 КУпАП настає у разі відмови від виконання законних вимог командира (начальника) в умовах особливого періоду.
Судовим розглядом встановлено, що сержант ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України на посаді начальника їдальні медичної роти.
Згідно розпорядження начальника штабу  - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2021 року № 105/оос начальник їдальні медичної роти військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_1 підлягала відрядженню в зону проведення Операції Об`єднаних Сил для виконання завдань за призначенням.(а.с. 6).
07 квітня 2021 року сержантом ОСОБА_1 був написаний рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , в якому вона відмовилась від виконання законного розпорядження командира, а саме, від вибуття до району проведення Операції Об`єднаних Сил, пояснюючи це тим, що умови її контракту не  зобов`язують її залучатися для участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки на території Луганської та Донецької областей.(а.с.7). будь-яких відомостей про неможливість виконання наказу командира у зв`язку з навчанням, цей рапорт не містить.
Відповідно до Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах сержантського і старшинського складу, підписаного ОСОБА_1 , остання взяла на себе зобов`язання сумлінно і чесно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів (начальників).(а.с. 10-11).
Приймаючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність в діях ОСОБА_1 складу вказаного правопорушення, що підтверджується  даними протоколу про адміністративне правопорушення серії КІЧРН № 107 від 20.04.2021 року, який є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій і є одним із джерел доказів, копією розпорядження №105/оос від 06.04.2021, рапортом ОСОБА_1 , копією контракту та письмовими поясненнями, що знаходяться в матеріалах справи.

Крім того, згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу в.о. Президента України №303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 , проходячи військову службу у Збройних Силах України, в умовах особливого періоду не виконав наказ командира, порушив вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 172-10 КУпАП.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, а військову службу вони відбувають відповідно до Закону.
Судом апеляційної інстанції було встановлено, що  у період з 04 лютого 2020 року по цей час сержант ОСОБА_1 за контрактом проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, сержант ОСОБА_1 була зобов`язана додержуватися Конституції України та законів України.
Проте, всупереч наведеним статутним обов`язкам, діючи умисно, всупереч інтересам служби, сержант ОСОБА_1 року не виконала законні вимоги начальника штабу – першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 щодо виконання завдань в зоні Операції Об`єднаних Сил.
При розгляді адміністративної справи, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді ОСОБА_1 не заперечувала факт відмови виконати законні вимоги командира військової частини НОМЕР_1 щодо вибуття її до району проведення ООС та наголошувала, що в умовах її контракту не передбачено залучення до участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки на території Луганської та Донецької областей.
Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що причиною невиконання наказу була не відмова виїжджати в зону проведення бойових дій, а в зв`язку з тим, що іспит складався на наступний день після виїзду в ООС, про що вона просила у командира відстрочку на декілька днів, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як вбачається з розпорядження начальника штабу – першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 06 квітня 2021 року про відрядження начальника їдальні медичної роти сержанта ОСОБА_1 для виконання завдань в зоні ООС, остання була з ним ознайомлена та відмовилась від даного розпорядження, підписавши власноруч.( а.с.6).
Твердження в скарзі про те, що суд не дослідив пункту № 8 її контракту, який на, на думку апелянта,  не зобов`язує її в примусовому порядку залучатися в район проведення Операції Об`єднаних Сил не заслуговують на увагу, оскільки в п.п. 2 п. 1 Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах сержантського і старшинського складу чітко зазначено, що гр. ОСОБА_1 добровільно бере на себе зобов`язання свято і неухильно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів (начальників).(а.с. 10).
Даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності , з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає, що будучи військовослужбовцем, проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи умисно, протиправно, всупереч інтересам військової служби, на порушення своїх статутних обов`язків, статті 37 Статуту внутрішньої  внутрішньої служби Збройних сил України  07 квітня 2021 року відмовилася від виконання законних вимог командира військової частини НОМЕР_1 щодо вибуття у зону ООС, чим вчинила військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.
З огляду на наведене, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 місцевим судом відповідно до статей 251, 252  КУпАП  на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, повно і всебічно встановлено фактичні обставини адміністративного правопорушення. Постанова суду відповідає вимогам статей 245, 280, 283 КУпАП.
Доказів щодо спростування висновків суду про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-10 КУпАП, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і апеляційному суду.
Враховуючи соціальний аспект кваліфікації військових адміністративних правопорушень, суспільну небезпеку і шкоду від вчинення військовослужбовцями адміністративно-карних дій, завдання шкоди позитивному авторитету військовослужбовця і в цілому Збройним Силам України, місцевий суд відповідно до вимог ст. 33 КУпАП обґрунтовано призначив адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, що відповідає характеру вчиненого правопорушення та меті адміністративного стягнення, є достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових правопорушень.
З урахуванням викладеного, за наслідками апеляційного перегляду справи, апеляційним судом не встановлено підстав для скасування постанови            Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2021 року.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд  

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності  за ч. 2 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення –  залишити без змін
Постанова є остаточною й подальшому оскарженню не підлягає. 

Суддя	О. В. Демченко