Номер провадження: 33/813/987/21
Номер справи місцевого суду: 946/5004/21 
Головуючий у першій інстанції Швець В.М. 
Доповідач Журавльов О. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2021 року                                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участю секретаря судових засідань Стоянової Л.І., представника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – Димченка К.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.06.2021 відносно:
ОСОБА_1 , яка народилась  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, тимчасово не працюючої, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення ст. 122-4 КУпАП,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватою у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 грн.
Відповідно до постанови суду першої інстанції 17 червня 2021 року об 11 год. 30 хв. в місті Ізмаїл, Одеської області по вулиці Тульчіанівська кут вулиці Комерційна, водійка автомобілю «MITSUBISHI LANCER» д.н.з. НОМЕР_1 , побачила пошкодження свого транспортного засобу внаслідок ДТП та залишила, на порушення встановлених правил, місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої вона причетна, чим порушила вимоги п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись з постановою, ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій вона зазначила, що постанова суду підлягає скасування з огляду на те, що:
-головуючим суддею проігноровано рішення Конституційного Суду по справі №1-17/2000 від 16.11.2000, відповідно до якого, особа яка притягається до адміністративної відповідальності має вільний вибір на захист своїх прав особи, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи та безпідставно не допустив представника ОСОБА_1 для участі у розгляді справи;
-суд не врахував, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та матеріалами справи не підтверджується протилежне, а на підставі ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та провадження по адміністративній справі закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Окрім того, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить викликати та допитати в якості свідка ОСОБА_2 , який може підтвердити або спростувати дійсні обставини справи.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 наполягав на вимогах апеляційної скарги та просили її задовольнити, проте відмовився від виклику для допиту свідка ОСОБА_2 .
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, а також пояснення представника ОСОБА_3 , апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 268 КУпАП, були повторно досліджені докази, а саме:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №077625, складений 17.06.2021 (а.с. 1);
- пояснення ОСОБА_1 (а.с. 3);
- рапорт поліцейського УПП в Одеській області Башли М.Д. (а.с. 4);
- відеофайл до протоколу (а.с. 5).
Як вбачається зі змісту протоколу серії ДПР18 №077625, ОСОБА_1 під підпис роз`яснювалось положення ст. 63 конституції України та ст. 268 КУпАП, дату та час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення, та остання пояснила, що знаходилась в стані шоку, тому поїхала місця вчинення ДТП та в протоколі міститься особистий підпис ОСОБА_1 .
При цьому, ОСОБА_1 на момент складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №077625 від 17.06.2021 жодних заперечень та незгоду з діями працівників патрульної поліції не висловлювала та надала пояснення, що містяться на окремому аркуші.
Так, ст. 122-4 КУпАП передбачено, що адміністративна відповідальність настає за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
При цьому, відповідно до підпункту «а» пункту 2.10 Правил дорожнього руху – у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди. Невиконання названого пункту Правил, у даному випадку, утворює склад правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Водночас, п.п. «а» п. 2.10 ПДР не зобов`язує лише винуватця ДТП не залишати її місце, а зобов`язує водіїв, причетних до дорожньо-транспортної пригоди залишатися на місці пригоди, в тому числі і особу, транспортний засіб якої постраждав від неї. Більш того, залишення на місці пригоди її учасників є важливою обставиною, яка необхідна для з`ясування причин виникнення дорожньо-транспортної пригоди, розташування транспортних засобів і предметів на місці ДТП. Тому, для того щоб об`єктивно виявити винних у виникненні ДТП, Правилами дорожнього руху забороняється переміщення транспортних засобів і предметів, а також зміна їх розташування в межах транспортного засобу або місця ДТП.
Більш того, факт залишення водієм ОСОБА_1 місця дорожньо-транспортної пригоди на своєму транспортному засобі «MITSUBISHI LANCER» д.н.з. НОМЕР_1 підтверджується поясненнями самої ОСОБА_1 , які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №077625 від 17.06.2021, а також рапортом поліцейського УПП в Одеській області Башли М.Д. від 17.06.2021, який зазначив про те, що сама ОСОБА_1 повідомила про ДТП за участі її автомобілю та вантажного автомобілю д.н.з. НОМЕР_2 , що залишив місце ДТП, та сама ОСОБА_1 після повідомлення на лінію «102» покинула місце ДТП.
З матеріалів справи вбачається, що залишивши місце ДТП та порушивши порядок розташування транспортних засобів на момент зіткнення водій ОСОБА_1 ускладнила роботу працівників УПП в Одеській області, які були позбавлені можливості об`єктивно оцінити дорожню обстановку, встановити правильні та точні заміри розташування автомобілів на момент зіткнення, а відтак скласти об`єктивну схему ДТП.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дослідив данні протоколу про адміністративне правопорушення, письмові пояснення ОСОБА_1 , рапорт співробітника УПП в Одеській області Башли М.Д. та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та накладення стягнення за залишення водієм транспортного засобу ОСОБА_1 місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вона причетна.
При накладенні адміністративного стягнення, суд першої інстанції в повній мірі врахував, особу порушника, навмисну форму вини, і з урахуванням усіх встановлених обставин, обрав правильну міру відповідальності, з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі поваги до законів України, правил співжиття та запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим порушником так і іншими особами.
З приводу доводів апелянта щодо порушення судом першої інстанції рішення Конституційного Суду по справі №1-17/2000 від 16.11.2000, відповідно до якого, особа яка притягається до адміністративної відповідальності має вільний вибір на захист своїх прав особи, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи та безпідставно не допустив представника ОСОБА_1 для участі у розгляді справи, апеляційний суд вважає безпідставним.
Так, відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 13-рп/2000 (далі, Рішення), у справі за конституційним зверненням громадянина  ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України, статті 44 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 268, 271 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про право вільного вибору захисника) від 16 листопада 2000 року (Справа №1-17/2000) - положення частини першої статті 59 Конституції  України (254к/96-ВР) про те, що «кожен є вільним у виборі захисника своїх прав», в аспекті конституційного звернення  громадянина  ОСОБА_4  треба розуміти як конституційне право підозрюваного, обвинуваченого і підсудного при захисті від обвинувачення та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі праваі за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
При цьому, у вказаному Рішенні зазначено, що такий фахівець у галузі права за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, тобто такі повноваження особи мають бути підтверджені, в тому числі дипломом про наявність знань в галузі права.
Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачається, що представником, який представляє інтереси потерпілого, а також захисником можуть бути адвокати та інші фахівці у галузі права, які зa законом мають право на надання правової допомоги особисто або за дорученням юридичної особи (ч. 2 ст. 270, ч. 1 ст. 271 КУпАП).
Повноваження адвоката, а також документи які б підтверджували його повноваження, чітко прописані Кодексом. Проте, КУпАП не дає чіткої інформація, хто такі фахівці в галузі права та якими правами вони володіють. При цьому, апеляційний суд зазначає, що з позицій формальної логіки фахівець у галузі права - це особа, яка здобула вищу юридичну освіту та отримала диплом про вищу освіту за спеціальністю «право» або «правознавство». При цьому, цілком логічним є те, що поняття «фахівець» вказує на наявність певного рівня знать в тій галузі, в якій особа надає юридичну допомогу, тим паче, що така допомога направлена на гарантування ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб. Тобто, особа – фахівець у галузі права, повинен мати необхідний професійний рівень знань та можливість забезпечити реалізацію права особи на захист.

Як вбачається із матеріалів справи, до суду першої інстанції ОСОБА_3 подане клопотання про допит у якості свідка та долучено копію довіреності №2646 від 24.09.2019.
Інших документів, які б підтверджували повноваження ОСОБА_3 як представника ОСОБА_1 та фахівця у галузі права, матеріали справи не містять, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 у залученні його до справи як представника ОСОБА_1 .
При цьому, суд першої інстанції пославшись на те, що ОСОБА_3 не є адвокатом, зазначив також те, що останнім не долучено документів на підтвердження наявності у нього знань у галузі права (в даному випадку у справах про адміністративні правопорушення) (диплому), який зможе надати кваліфіковану правову допомогу своєму представнику, на що саме і спрямоване Рішення.
Зважаючи на що, апеляційний суд вважає доводи апелянта з даного приводу безпідставними. Окрім того, в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 надав для огляду суду оригінал Диплому бакалавра про закінчення у 2019 році Вищого навчального закладу «Міжрегіональна Академія управління персоналом» з напрямку підготовки «Правознавство», копія якого долучена до матеріалів справи та останній допущений до участі у розгляді справи відносно ОСОБА_1 в якості її представника.
Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права зводяться до його незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.
Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.06.2021, якою  ОСОБА_1 визнано винуватою та накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г. Журавльов