УХВАЛА

11 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 400/2151/20
адміністративне провадження № К/9901/26871/21 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду       Кашпур О.В.         перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Антимонопольного комітету України про визнання протиправними та скасування наказів,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Антимонопольного комітету України, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати наказ "Про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 " від 06 травня 2020 року   №434-ВК;
визнати протиправним та скасувати наказ «Про дисциплінарне стягнення» від            13 липня 2020 року №666-ВК.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 травня, у задоволенні позову відмовлено.
20 липня 2021 року зазначена касаційна скарга надіслана засобами поштового зв`язку до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).  
Скаржник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції
З 08 лютого 2020 року набрав чинності      Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої   статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою      статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У касаційній скарзі скаржник посилається на застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі                  № 802/1246/17-а, від 25 січня 2021 року у справі № 812/1449/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 488/4723/16-а, від 25 липня 2019 року у справі № 805/2023/17-а, і вказує, що касаційну скаргу подано на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України та пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Суд проаналізувавши вищевказані судові рішення вважає за необхідне зазначити наступне.
Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Суд встановив, що правовідносини у вказаних судових рішеннях не є подібними правовідносинам у справі, що оскаржується, і прийняті за різних фактичних обставин.
Також скаржник не зазначає конкретну норму права, яку застосовано судами без врахування висновків, які викладені Верховним Судом у зазначених судових рішеннях. 
Зважаючи на те, що наведені скаржником рішення у справі не є подібними правовідносинам у справі, що оскаржується, і скаржником не зазначено конкретну норму права, яку застосовано судами без врахування висновку Верховного Суду, суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.   
Посилаючись на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник наголошує на тому, що судами не досліджені зібрані у справі докази та встановлені обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Разом з тим, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо  зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, - у касаційній скарзі має бути зазначено обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів з обгрунтуванням недопустипості таких дроказів, наведено докази, які на думку скаржника не було досліджено судами під час ухвалення оскаржуваних рішень і які підтверджують порушення ними норм процесуального права. Однак вказані відомості  у  касаційній скарзі ОСОБА_1 відсутні. 
Доводи скаржника зводяться до наведення цитат із судових рішень Верховного Суду та норм законодавства, переоцінки доказів у справі та неповного з`ясування обставин справи судами, що виключає можливість їх перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України. 
Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції відповідно до пунктів 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Зважаючи на те, що скаржнику повернуто касаційну скаргу, суд не вирішує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
Керуючись статтею   248, пунктом 4 частини п`ятої статті   332 КАС України,
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Антимонопольного комітету України про визнання протиправними та скасування наказів - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                             О.В. Кашпур