ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1281/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/1270/21 Категорія: 310000000 	Кондрацька Н. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                       15 липня 2021 року         м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2021 року (повний текст судового рішення виготовлено 19 травня 2021 року) про передачу на розгляд іншого суду справи за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) про захист прав споживачів, стягнення страхового відшкодування, штрафних санкцій та моральної шкоди, –

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до МТСБУпро захист прав споживачів, стягнення страхового відшкодування, штрафних санкцій та моральної шкоди.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2021 року справу передано за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва (02105, м. Київ, вул. Сергієнка, 3).
Таке рішення суду обґрунтовано тим, що позивачка, зазначаючи предмет спору як захист прав споживачів, не наводить серед підстав позову порушення її прав як споживача, у позові відсутні посилання на Закону України «Про захист прав споживачів», а тому даний спір не може розглядатись за місцем проживання позивачки, оскільки вона не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів, а відтак не є споживачем таких послуг в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».
За таких підстав, суд визначив Дніпровський районний суд м. Києва за місцем реєстрації відповідача повноважним судом на розгляд даного спору.
Ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2021 року оскаржена ОСОБА_1 в апеляційному порядку, яка вважає оскаржувану ухвалу незаконною та безпідставною, оскільки, на переконання апелянтки, в даному випадку на спір розповсюджують свою дію норми Закону України «Про захист прав споживачів».
Просить ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На апеляційну скаргу надійшов відзив від МТСБУ, в якому відповідач зазначає, що Моторне (транспортне) страхове бюро України лише розробляє зразки полісів і договорів обов`язкового страхування, тоді як договори укладаються страховими компаніями. МТСБУ жодних послуг позивачці не надає, між сторонами відсутні договірні відносини. МТСБУ в даному випадку уповноважене на здійснення регламентної виплати з фонду захисту потерпілих за водія, який свою цивільно-правову відповідальність не застрахував.
Вважаючи апеляційну скаргу недоведеною, просить у її задоволенні відмовити, оскаржувану ухвалу залишити без змін.
У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.
Частиною 2 ст. 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як вбачається з матеріалів справи, 29.06.2019 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , внаслідок ДТП пасажирка ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, що відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які потягнули тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 день. Дані обставини встановлені вироком Бориспільського міськрайонного суду від 25.09.2019. ОСОБА_3 не застрахував свою цивільну правову відповідальність визначену у Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цивільна відповідальність ОСОБА_2 застрахована ПАТ «НАСК «Оранта». Враховуючи обставини та відсутність факту страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3 встановлено необхідність звернення про виплату страхових відшкодувань до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ). Відповідач листами вимагає надання документів, необхідність яких позивач заперечує, на заяву про відшкодування страхового відшкодування.
ОСОБА_1  звернулась до суду за своїм місцем проживання з позовом до МТСБУ, у якому з посиланням на норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить стягнути з МТСБУ страхове відшкодування за заподіяння ушкодження внаслідок ДТП, відсотки з урахуванням індексу інфляції тар трьох відсотків річних від простроченої суми страхового відшкодування, моральну шкоду, витрати на правничу допомогу.
При цьому, позивачка звертається з таким позовом саме до МТСБУ, мотивуючи це тим, що завдавач шкоди свою цивільно-правову відповідальність не застрахував.
В обґрунтування підсудності спору, позивачка посилається на ч. 3, ч. 5 ст. 28 ЦПК України. Крім того, позивачка посилається на норми ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» як на підставу звільнення її від сплати судового збору, оскільки позов, на її думку, пов`язаний з порушенням її прав як споживача.
Колегія суддів не погоджується з такими доводами позову та апеляційної скарги з огляду на таке.
Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
В пунктах 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12 квітня 1996 року № 5 роз`яснено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин, між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 листопада 2019 року № 212/2534/16-ц.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання, або за місцем знаходження відповідача, або за місцем заподіяння шкоди, або за місцем виконання договору. Жоден із цих судів не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви або переслати її до іншого суду з мотивів непідсудності.
За загальним правилом відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Стаття 28 ЦПК України визначає правила альтернативної підсудності за вибором позивача. Зокрема, частина 5 вказаної статті передбачає, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
Вирішуючи питання територіальної підсудності, слід з`ясовувати характер спірних правовідносин.
Згідно до ст. 4 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.
Відповідно до змісту ст. 39 цього ж Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. МТСБУ не може виступати засновником чи співзасновником юридичних осіб, що займаються підприємницькою діяльністю та/або мають на меті одержання прибутку.
Таким чином, МТСБУ не є надавачем послуг або виробником товарів.
МТСБУ здійснює регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ (стаття 41 Закону України № 1961-IV). Зокрема, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Згідно зі ст. 41.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. В таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування.
За таких підстав, обов`язок із виплати страхового відшкодування за шкоду, завдану потерпілому в ДТП, виникає у МТСБУ не на підставі укладеного цивільно-правового договору, а на підставі закону.
Аналіз Закону України «Про захист прав споживачів» в сукупності з нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави для висновку про те, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» поширюються не на весь спектр правовідносин з страхування, а лише на ті, які виникають із цивільно-правових договорів, в якому зафіксовано факт споживання послуг із страхування.
З огляду на викладене, враховуючи суть та підстави заявлених позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний спір підлягає вирішенню судом за місцем знаходження відповідача, оскільки права позивачки не підлягають захисту в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», натомість обов`язок з виплати страхового відшкодування відповідачем МТСБУ прямо передбачено Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
За відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача МТСБУ (21647131) є м.Київ, Русанівський бульвар (Дніпровський район м. Києва).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Отже місцевий суд дійшов правильного висновку про передачу даної справи на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва за правилами загальної юрисдикції.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді