У х в а л а  
  
05 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 303/5479/20
 
провадження № 61-9936ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., 
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ігнатенка Володимира Миколайовича на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 13 травня 2021 року за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_4 , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із зазначеним вище позовом.
 
06 жовтня 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_4 , подали заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
 
На обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову зазначали, що з метою недопущення відчуження нерухомого майна на користь третіх осіб, до вирішення спору по суті є необхідність у накладенні арешту та заборони щодо вчинення будь-яких дій щодо нерухомого майна, яке належить відповідачу у цій справі ОСОБА_1 , оскільки є підстави вважати, що нерухоме майно може бути відчужене третім особам, тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у цій справі.
 
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2020 року, залишеною без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 13 травня 2021 року, заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_4 , про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 у межах грошової суми у розмірі 1 993 420 грн.
 
Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що між сторонами наявний спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, вид забезпечення позову відповідає заявленим позовним вимогам, а тому наявні підстави для забезпечення позову.
 
У червні 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ігнатенко В. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, що надійшла 17 червня 2021 року, в якій заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм процесуального права й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
 
Згідно з вимогами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. 
 
Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
 
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України). 
 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
 
У рішенні Дейвіда Горнсбі (David Hornsby) та Ади Енн Горнсбі (Ada Ann Hornsby) проти Грецької Республіки, № 18357/91, § 40 від 19 березня 1997 року, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece), Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».
 
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
З огляду на норми ЦПК України, особа яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 151 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
 
Встановивши, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення про задоволення позову, оскільки предметом спору у   цій справі є поділ майна, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про необхідність забезпечення виконання ймовірного судового рішення, виходячи із співмірності заходів забезпечення позову позовним вимогам у цій справі. 
 
Отже, обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_4 , про забезпечення позову, оскільки невжиття заходу забезпечення позову може у подальшому ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення цього позову.
 
Відтак, забезпечення позову шляхом вчинення дій щодо указаного вище майна до ухвалення рішення у цій справі та набрання ним законної сили не порушує принципів змагальності й процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи спірним майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.
 
Крім того, у пункті 4 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у  тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у разі якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Доводи заявника про те, що суди не врахували, що вид забезпечення позову, який просив вжити позивач, є не співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки судами не враховано, що солідарна відповідальність передбачає відповідальність у рівній частці кожного із боржників є необґрунтованими, оскільки суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, розглядає питання про забезпечення позову, виходячи із тих документів, які надані сторонами, та які дають підстави для висновку про необхідність забезпечення позову.
 
Інші доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.
 
Таким чином, зі змісту касаційних скарг, доданих до них матеріалів та оскаржуваних судових рішень убачається, що касаційні скарги, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.
 
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ігнатенка Володимира Миколайовича на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 13 травня 2021 року за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_4 , про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди відмовити.
 
Копію ухвали разом з доданими до скарг матеріалами направити особам, які подали касаційні скарги.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                        О. М. Осіян

                                                                                                               О. В. Білоконь

                                                                                                              Н. Ю. Сакара