КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №759/20414/2019                                                                                Головуючий у І інстанції - Ткаченко І.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/9570/2021                                        Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
21 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири, - 
 
встановив:
 
В червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири, мотивуючи свої вимоги тим, що у ніч з 17 серпня 2019 року на 18 серпня 2019 року о 3 год. ранку відбулось залиття її квартири АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на праві власності. 
Згідно акту обстеження квартир АДРЕСА_2 від 21 серпня 2019 року, залиття сталось у зв`язку з халатним відношенням мешканців квартири №9 до обов`язку утримання внутрішньоквартирних мереж, а саме прорив підводки в санвузлі. 
Згідно висновку про вартість проведення відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 після її залиття від 30 вересня 2019 року, вартість проведення відновлювального ремонту складає 44000 грн. з ПДВ.
Просила стягнути з відповідача на свою користь вартість матеріального збитку завданого залиттям квартири у розмірі 44000 грн. та судові витрати.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року, вищезазначений позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири у розмірі 44000 грн., судовий збір у розмірі 768,40 грн., та витрати щодо визначення вартості відновлювального ремонту у розмірі 4000 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що відсутня його вина у залитті квартири позивача, а позовні вимоги не підтверджені жодним доказом.
Зазначає, що під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені.
Такі витрати мають бути пов`язані з відновленням свого порушеного права. Без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Крім цього, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. 
Просив, скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 15 червня 2018 року.
Відповідно до акту від 21 серпня 2019 року, затвердженого начальником ЖЕД-5, який був складений на предмет обстеження кв. АДРЕСА_1 щодо залиття в квартирі №6 , залиття сталось 18 серпня 2019 року у зв`язку з халатним відношенням мешканців квартири №9 до обов`язку утримання внутрішньоквартирних мереж, а саме прорив підводки в санвузлі (висновки залиття встановлювала аварійна служба КП «ККОЖФ Святошинського району м. Києва). 
Мешканець квартири №9 в телефонній розмові від підпису відмовився. 
На момент обстеження в квартирі №6 , мешканець квартири №9 доступ в помешкання комісії не надав.
Відповідно до висновку про вартість проведення відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 , складеного ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки» 30 вересня 2019 року, кошторисна вартість проведення відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 , склала 44000 грн. з ПДВ.
Згідно довідки від 24 вересня 2019 року до Святошинського УП ГУ НП у м. Києві надійшла заява ОСОБА_2 про залиття її квартири за адресою: АДРЕСА_6 внаслідок недбалості сусіда квартири №9 , а саме ОСОБА_1 . 
В ході проведення перевірки по матеріалу було здійснено вихід працівниками поліції за вищевказаною адресою, на дзвінки та стуки у двері ніхто не відчинив, на залишені повідомлення до ОВС ніхто не прибув та не телефонував.
Згідно листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 13 грудня 2019 року об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_7 на праві власності зареєстрований за ОСОБА_1 .
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях відповідача наявні порушення законних прав та інтересів позивача. Так, вина відповідача щодо залиття квартири позивача встановлена на підставі акту від 21 серпня 2019 року, який складений комісією у складі: головного інженера, майстра тех.дільниці, слюсаря-сантехніка та який затверджений начальником ЖЕД-5, де за висновком комісії встановлено, що залиття сталось 18 серпня 2019 року у зв`язку з халатним відношенням мешканців квартири АДРЕСА_5 , власником якої є відповідач до обов`язку утримання внутрішньоквартирних мереж, а саме прорив підводки в санвузлі.
У спростування вищезазначеного відповідачем будь-яких доказів не надано.
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне. 
Згідно ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність.
Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує.
Згідно з положеннями ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ від 24 січня 2006 року №45, власник квартири зобов`язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приладів та обладнання будинку.
Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року №572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45), власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.
На підставі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. 
При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги - факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтувати її розмір. 
Саме до цього зводяться правові висновки щодо застосування норм права, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року N 6-183цс14.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки в діях відповідача наявні порушення законних прав та інтересів позивача, тоді як відповідач у добровільному порядку завдану позивачу матеріальну шкоду не відшкодував, у спростування відсутності його вини у залитті квартири позивача будь-яких доказів не надав.
Вина ж відповідача у залитті квартири позивача встановлена на підставі акту від 21 серпня 2019 року, який складений комісією у складі: головного інженера, майстра тех.дільниці, слюсаря-сантехніка та який затверджений начальником ЖЕД-5, де за висновком комісії встановлено, що залиття сталось 18 серпня 2019 року у зв`язку з халатним відношенням мешканців квартири АДРЕСА_5 до обов`язку утримання внутрішньоквартирних мереж, а саме прорив підводки в санвузлі.
Кошторисна вартість проведення відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 , становить 44000 грн. з ПДВ, що підтверджено висновком про вартість проведення відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 , складеного 30 вересня 2019 року ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки».
Зазначені акт від 21 серпня 2019 року та висновок від 30 вересня 2019 року відповідачем не оспорені у встанволеному законом порядку.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.
Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дія рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року була зупинена ухвалою Київського апеляційного суду від 01 червня 2021 року, у зв`язку із залишенням цього судового рішення без змін необхідно поновити його дію.
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -
 
постановив:
 
          Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року залишити без змін. 
Поновити дію рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба