ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року	Львів	Справа № 140/17548/20 пров. № А/857/9133/21	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Шевчук С.М., Шинкар Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення   Волинського окружного адміністративного суду   від 22 березня 2021 року   (ухвалене головуючим-суддею Андрусенко О.О. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Володимир-Волинського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки     про   скасування наказу,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив скасувати наказ Володимир-Волинського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - Володимир-Волинського ОРВК, відповідач) №58-од від 17.12.2020.
Рішенням  Волинського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 у задоволенні позову було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позов повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції проігнорував обставини справи та не прийняв до уваги основні докази, що на час прийняття спірного наказу у нього не було жодного дисциплінарного стягнення та не має жодної догани за неналежне виконання своїх обов`язків військової служби або порушення військової дисципліни. Також вказує, що він не відмовився від виконання розпорядження командира та підготував ряд документів, які відповідач не долучив до матеріалів службового розслідування. Крім того, при накладенні дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби, проте відповідачем не було враховані дані факти та будь-яких доказів його особистої недисциплінованості навмисного порушення вимог статуту Збройних сил України (далі - ЗСУ) та Дисциплінарного статуту ЗСУ не наведено. Вказана обставина не була врахована судом першої інстанції. Корім того, вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в ЗСУ, про що свідчить копія посвідчення офіцера НОМЕР_1 .
04.12.2020 заступником військового комісара – начальника мобілізаційного відділення майором ОСОБА_2 було подано військовому комісару Володимир-Волинського ОРВК рапорт, у якому він повідомив, що перед вибуттям на стаціонарне лікування до військової частини НОМЕР_2 , 30.11.2020 провів нараду у ввіреному йому відділенні та в присутності особового складу мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 доручив офіцеру мобілізаційного відділення Володимир-Волинського ОРВК старшому лейтенанту ОСОБА_1 відпрацювати, роздрукувати та подати на затвердження до 15 год 00 хв 04.12.2020 військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 план проведення заходів мобілізаційного тижня у Володимир-Волинському ОРВК в грудні 2020 року, план проведення дня взаємодії Володимир-Волинського ОРВК з комплектуючими військовими частинами в грудні 2020 року, план проведення уточнення документів плану проведення мобілізації людських і транспортних ресурсів з особовим складом Володимир-Волинського ОРВК в грудні 2020 року, план проведення заняття по уточненню та вивченню функціональних обов`язків з особовим складом Володимир-Волинського ОРВК в грудні 2020 року, оскільки відповідно до плану підготовки Володимир-Волинського ОРВК на 2020   рік в період з 07.12.2020 по 11.12.2020 у військовому комісаріаті сплановано проведення заходів мобілізаційного тижня. З метою якісного та вчасного відпрацювання вказаних документів та допомоги старшому лейтенанту ОСОБА_1 було надано відповідний матеріал, а саме аналогічні відпрацьовані документи мобілізаційного тижня у Володимир-Волинському ОРВК за листопад 2020 року, як зразок та було вказано, що всі заходи мобілізаційного тижня за грудень 2020 року розписані в плані підготовки Володимир-Волинського ОРВК на 2020 рік, який зберігається в діловодстві. Проте, у визначений час офіцер мобілізаційного відділення Володимир-Волинського ОРВК старший лейтенант ОСОБА_1 дані документи не відпрацював та не подав на затвердження військовому комісару. А тому, з метою з`ясування причин та обставин, що призвели до не виконання завдання ОСОБА_1 просив призначити службове розслідування.
Наказом військового комісара Володимир-Волинського ОР ТЦК та СЦ від 04.12.2020 №152 було призначено службове розслідування по факту незадовільного виконання своїх службових обов`язків офіцером мобілізаційного відділення старшим лейтенантом ОСОБА_1 , який був доведений йому до відома, про що свідчить його підпис.
У поясненнях від 15.12.2020 ОСОБА_1 вказав, що ним не було вчинено жодного дисциплінарного проступку, він не порушував військової дисципліни та належним чином в міру своїх здібностей і навичок намагався виконати свої посадові обов`язки та незаконно покладені на нього розпорядження, які не визначені посадовою інструкцією. Також зазначив, що навмисно не були створені умови його командирами для виконання покладеного на нього розпорядження. Вказує, що повідомив свого начальника про неможливість виконання завдання і представив документи, які він зміг виконати та які будуть долучені до матеріалів службового розслідування.
Актом службового розслідування від 17.12.2020 встановлено, що офіцер мобілізаційного відділення старший лейтенант ОСОБА_1 вчинив порушення військової дисципліни, що полягало у не виконанні розпорядження безпосереднього начальника, тим самим поставивши під зрив проведення заходів мобілізаційного тижня, чим порушив вимоги п.п.1, 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ та ст.ст.16, 30, абз.2 ст.37 Статуту внутрішньої служби.
Наказом військового комісара Володимир-Волинського ОР ТЦК та СП від 17.12.2020 №58-од «Про результати службового розслідування по факту незадовільного виконання своїх службових обов`язків офіцером мобілізаційного відділення старшим лейтенантом ОСОБА_1 » за неналежне ставлення до військової служби та неналежне виконання службових обов`язків накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.
Вважаючи протиправним спірний наказ, позивач звернувся до адміністративного суду з вимогою про його скасування.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний наказ є правомірним з огляду на те, що він прийнятий у межах повноважень, у порядку та спосіб, що встановлені наведеними законодавчими приписами, а в діях позивача є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, а також своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч.2 ст.2 КАС України, в результаті чого колегія суддів погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі – Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно ч.1 ст.2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Спірні правовідносини, що виникають щодо військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг регулюється Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» №551-XIV від 24.03.1999, яким затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі – Дисциплінарний статут ЗСУ) та Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» №548-XIV від 24.03.1999 (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців ЗСУ та їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Пунктом 6 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни.
У пункті 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ закріплені загальні обов`язки військовослужбовців, серед яких є обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Положеннями п.12 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
Відповідно до п.28 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва ЗСУ і полягає в : наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Згідно п.30 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Абзацом другим пункту 37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ покладено обов`язок військовослужбовця неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Частиною першою пункту 49 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому. 
Згідно п.1 Дисциплінарного статуту ЗСУ, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Відповідно до п.4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.
Частиною третьою пункту 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Частиною першою пункту 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Відповідно до п.48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення : а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Відповідно до п.49 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.
Пунктом 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Пунктами 83-84 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Пунктом 68 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено види дисциплінарних стягнень, що мажуть бути накладені на старших офіцерів, а саме: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.
Згідно п.85 Дисциплінарного статуту ЗСУ, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Пунктом 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що у разі доведеності повністю вини військовослужбовця, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Так, з матеріалів справи видно, що відповідно до п.85 Дисциплінарного статуту ЗСУ, Порядку проведення службового розслідування у ЗСУ, затвердженого наказом Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017 (зі змінами), наказу ТВО військового комісара Володимир-Волинського ОРТЦК та СП №152-агд від 04.12.2020, було проведено службове розслідування з метою встановлення причин та умов, які сприяли факту незадовільного виконання своїх службових обов`язків офіцером мобілізованого відділення старшим лейтенантом ОСОБА_1 .
Під час проведення службового розслідування, з`ясуванню підлягали події та обставини, які мали місце 04.12.2020, зокрема, обставини, які встановлені в акті службового розслідування від 17.12.2020.
Крім того, в акті службового розслідування зазначено, що офіцер мобілізаційного відділення старший лейтенант ОСОБА_1 вчинив порушення військової дисципліни, не виконавши розпорядження безпосереднього начальника, тим самим поставивши під зрив проведення заходів мобілізаційного тижня, чим порушив вимоги п.п.1, 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ та п.п.16, 30, абз.2 ст.37 Статуту внутрішньої служби.
Стосовно доводів позивача про те, що розпорядження безпосереднього начальника не визначені посадовою інструкцією, колегія суддів вважає такі необгрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на те, що відповідно до посадових обов`язків офіцера мобілізаційного відділення, затверджених наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №98-од від 24.12.2019, офіцер мобілізаційного відділення ОРВК в мирний та воєнний час відповідає за розробку документів та своєчасне розгортання, роботу системи оповіщення збору та поставки мобілізаційних ресурсів, а також за якісне і своєчасне виконання нарядів обласного військового комісаріату по комплектуванню військ сержантами і солдатами запасу, їх готовність до поставки у війська. Відпрацювання документів індивідуальної підготовки військовослужбовців. Крім того, офіцер мобілізаційного відділення зобов`язаний розробляти і уточнювати розділи документів мобілізаційного плану   і додатків до нього; виконувати вказівки начальника мобілізаційного відділення з питань службової діяльності; виконувати вказівки заступника військового комісара-начальника мобілізаційного відділення та старшого офіцера мобілізаційного відділення з питань службової діяльності; бути дисциплінованим, морально стійким, вести себе з честю і гідністю на службі і в суспільних місцях, беззастережно виконувати накази (вимоги) старших начальників; постійно підвищувати рівень професійних знань; знати матеріальну частину штатної ЕОТ і вміти практично на ній працювати. Враховуючи вищезазначене, твердження позивача про виконання ним незаконно покладених на нього розпоряджень є безпідставними.   
Стосовно доводів позивача з покликанням на те, що дана подія не призвела до негативних наслідків та до зриву виконання покладених на підрозділ завдань, виконання майором ОСОБА_2 за одну годину звичної для нього роботи, а також на те, що йому не зрозумілі підстави застосування до нього такого виду дисциплінарного стягнення як догани, колегія суддів зазначає наступне. 
Фактично вчинені дисциплінарні проступки за своєю правовою природою можуть бути проступками як з матеріальним, так і з формальним складом. Вони можуть вчинятися як умисно, так і неумисно.
Однак, це не означає, що командир реалізує свій обов`язок по застосуванню стягнень в залежності від того настали чи не настали наслідки від вчиненого.
В залежності від настання наслідків від вчиненого, наступає той чи інший вид відповідальності - адміністративна, кримінальна чи матеріальна.
При цьому, колегія суддів наголошує, що згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В контексті правових позицій Верховного Суду в аналогічних справах (постанови Верховного Суду від 12.10.2018 по справі №807/754/17, від 07.12.2018 по справі №807/1325/16, від 10.04.2019 по справі №813/3020/16, від 08.05.2019 по справі №803/143/16), достатньо, щоб було зафіксовано сам факт вчинення порушення, обрання виду стягнення віднесено до повноважень відповідного командування, який прийняв рішення про притягнення військовослужбовця до відповідальності.
Дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень у межах такої перевірки.
При цьому, з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Наведене вище спростовує доводи позивача про наявність у відповідача обов`язку обґрунтувати необхідність застосування до нього більш суворого виду дисциплінарного стягнення - догани при можливості застосування більш м`якого, передбаченого п.68 Дисциплінарного статуту ЗСУ (зауваження).
Колегія суддів вважає, що накладене на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани було вчинено відповідно до вимог Дисциплінарного статуту ЗСУ, а відтак відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про підставність застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани відповідають обставинам справи та узгоджуються з положеннями Конституції та законодавства України.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Стосовно доводів позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині відмови у задоволенні його клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.
Відповідно до ч.1 ст.12 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
Частиною другою цієї статті визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (ч.3 ст.12 КАС України).
Відповідно до ч.2 ст.257 цього Кодексу, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Частиною четвертою статті 257 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо, кількість сторін та інших учасників справи, чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес, думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно ч.4 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах : щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Проаналізувавши наведені вище процесуальні норми, колегія суддів зазначає, що дана справа не віднесена до переліку тих, які передбачені частиною четвертою статті 257 КАС України.
При цьому, п.10 ч.6 ст.12 КАС України визначено, що для цілей цього Кодексу до справ незначної складності суд має право віднести інші справи, у яких дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
З матеріалів справи видно, що відповідачем було надіслано на адресу суду відзив на позовну заяву, який одержано судом 10.02.2021, а його копію з додатками 09.02.2021 надіслано на адресу позивача та долучено докази такого надсилання.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що суд першої інстанції при розгляді даного публічно-правового спору допустив порушення норм процесуального права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Судом апеляційної інстанції було надано відповіді на усі важливі та доречні аргументи скаржника, які мали значення для апеляційного перегляду.
Стосовно інших доводів скаржника, колегія суддів вважає, що такі не впливають на результат розгляду справи.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду   -   без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.10 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року по справі №140/17548/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. М. Шевчук 	
 	 	Т. І. Шинкар