ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       14 вересня 2021 року                м. Чернівці                Справа № 713/1365/21

       Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого Лисака І.Н., 
       суддів: Литвинюк І.Б., Перепелюк І.Б., 
секретар: Герман Я.І.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Козлова Наталя Василівна,
при розгляді справи за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 липня 2021 року, постановлену під головуванням судді Пилип`юка І.В., -

В С Т А Н О В И В:
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до АТ «Альфа-Банк», в якому просила скасувати рішення приватного нотаріуса, скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок, поновити запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на житловий будинок.
Позовна заява обґрунтована тим, що 14.05.2008 року між нею та АКБСР «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №31, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в розмірі 15000 дол.США, а 15.05.2008 року в забезпечення виконання якого між сторонами було укладено договір іпотеки №31, згідно якого ОСОБА_1 передала банку спірний житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
В подальшому, ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити АТ «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо спірного житлового будинку, а саме: продавати, дарувати, здавати в оренду (найм, піднайм), вселяти в будинок будь-яких осіб та вчиняти будь-які інші дії щодо спірного майна, які можуть унеможливлювати чи ускладнити виконання рішення суду.
Провадження №22-ц/822/905/21          

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 липня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено.
Заборонено АТ «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням житловим будинком по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 2344261173205, в тому числі з укладенням будь-яких договорів щодо нерухомого майна та вселенням сторонніх осіб.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати.
В обґрунтування скарги вказує, що оскаржувана ухвала прийнята однобічно з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Посилається на норми ст.ст.149, 151 ЦПК України та вважає, що задоволення заяви про забезпечення позову порушує право Банку на володіння, користування та розпорядження належним йому майном, тобто фактично реалізації права власності в повному обсязі ще до розгляду справи по суті, а тому обраний захід забезпечення є неспівмірним заявленим позовним вимогам, що, в свою чергу, є беззаперечним порушенням принципу мирного володіння майном і права власності в цілому.
Також, вказує, що в оскаржуваній ухвалі відсутні мотивовані підстави про необхідність застосування вказаного обмеження на спірне майно, відсутня оцінка доказів, поданих позивачем по справі. Суд не вирішив питання про необхідність застосування зустрічного забезпечення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Наголошує на тому, що доводи апеляційної скарги є надуманими та припущенням.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань й заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову суд виходив з того, що предметом спору за вказаним позовом є право власності на предмет іпотеки - житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , а тому за вказаних обставин дійшов висновку, що існують наявні реальні підстави вважати, що відповідач АТ «Альфа-Банк» для задоволення вимог кредитора може відчужити житловий будинок до ухвалення рішення по справі, що створить реальні перешкоди у виконанні рішення суду по даній справі чи унеможливить його виконання у разі задоволення позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду є правильним та ґрунтується на законі.
Так, предметом спору є спір про право на нерухоме майно, а саме житловий будинок (літ.А), загальною площею 87,60 кв.м., житловою площею 54,90 кв.м. з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .
Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 04.05.2008 року право приватної власності на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_1 .
З копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №259123858 від 31.05.2021 року вбачається, що право власності на житловий будинок, розташований АДРЕСА_1 , було зареєстровано за АТ «Альфа-Банк».
       Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб. 
Як зазначено у роз`ясненнях постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Як зазначено в п.4 рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Із сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.
При цьому, варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
Разом з тим, вжиття заходів забезпечення позову не призведе до порушення принципу співмірності забезпечення позову щодо предмету спору, оскільки ці заходи спрямовані виключно на збереження вже існуючих обставин спірних правовідносин та не накладають обтяжливих обов`язків на відповідача, оскільки ОСОБА_1 , яка проживає в спірному майні несе, всі необхідні витрати по його утриманню та є зацікавленою в його збереженні, так як оспорює правомірність набуття банком права власності саме на її майно.
Крім того, на ОСОБА_1 оформленні рахунки у ТОВ «Чернівцігаз збут» та ТОВ «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія», заборгованість по ним відсутня. 
Таким чином, висновки суду першої інстанції, який погодився з доводами клопотання про забезпечення позову, є вірними, оскільки будь-які дії з боку АТ «Альфа-Банк» з приводу спірного майна (пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням, укладенням будь-яких договорів чи вселення сторонніх осіб) може в подальшому становити загрозу по виконанню можливого рішення суду.
Щодо доводів апелянта про відсутність зустрічного забезпечення, то апеляційний суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до частин першої, другої, п.1 ч.3, ч.6 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.
Таким чином, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість, ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову.
Крім цього, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України.
Однак, стороною відповідача не було надано доказів існування зазначених підстав, а посилання на неплатоспроможність та відсутність у ОСОБА_1 іншого майна є припущенням, на належних та допустимих доказах не ґрунтується.
Посилання апелянта на Право на мирне володіння майном, яке передбачене ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є обґрунтованим, проте в контексті практики Європейського суду з прав людини колегія доходить висновку, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v.UKRAINE, №30856/03, параграф 41, від 02 грудня 2010 року), а оскільки Банк звернувся до ОСОБА_1 та членів її сім`ї з вимогою про добровільне виселення, то доводи заяви про забезпечення позову були обґрунтованими.
Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав на будинок, де вона та члени її сім`ї проживають, оскільки державним реєстратором, як вважає позивач, ця квартира була неправомірно зареєстрована за відповідачем.
Зважаючи на особливість предмета спору, підставними є побоювання позивача, що за час розгляду справи спірний будинок — місце проживання її та членів її сім`ї, може бути відчужений відповідачем, що створить труднощі по виконанню рішення суду і ефективності обраного способу захисту, покличе необхідність ініціювань нового судового провадження з іншими учасниками процесу. 
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки спірне майно фактично перебуває у володінні, а обмежується лише можливість розпоряджатися щодо нього.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
В силу ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
       П О С Т А Н О В И В:        
Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.
Ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий – підпис /І.Н. Лисак/ 
Судді – підписи /І.М. Литвинюк, І.Б. Перепелюк/