ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року	Львів	Справа № 380/976/21 пров. № А/857/11381/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді                                                  Кушнерика М.П.
суддів                                                                       Большакової О.О., Заверухи О.Б.
за участю секретаря судового засідання                      Хомич О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду, прийняту суддею Гавдик З.В., в м.Львові, в порядку письмового провадження, повний текст складено 16 квітня 2021 року, у справі № 380/976/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

                                                В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до часу звільнення з військової служби, не за цінами встановленими вказівкою начальника тилу Збройних Сил України від 27.01.2017 № 341/5/515т “Про внесення змін та доповнень до Збірника цін на військове майно речової служби”, та бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплати компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 № 178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу підрозділу Збройних Сил України за цінами предметів обмундирування визначеними станом на 01.02.2017 вказівкою начальника тилу Збройних Сил України від 27.01.2017 № 341/5/515т “Про внесення змін та доповнень до Збірника цін на військове майно речової служби”.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12 квтня 2021 року клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволено. Позовну заяву, - залишено без розгляду.
Із таким судовим рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу вважає, що таке прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що погзов заявлено у місячний строк з дня, коли особа дізналася або поивнна була дізнатись про порушення своїх прав.
Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без змін ухвалу.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, який просить задоволити апеляційну скаргу, представника відповідача, який просить залишити без змін ухвалу суду, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.05.2017 року позивача виключено з 19.05.2017 року із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. 
Крім цього, позивач зазначає, що 26.08.2020 року до відповідача із адвокатським запитом звернувся представник позивача у якому просив виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно при звільненні з військової служби. 
Супровідним листом від 08.09.2020 року № 195 військова частина НОМЕР_1 повідомила представника позивача, що грошову компенсацію за неотримане речове майно можливо виплатити тільки військовослужбовцям, яким позивач не являється.
26.09.2020 року представником позивача подано заяву про виплату компенсації за неотримане речове майно при звільненні з військової служби.
Листом від 15.12.2020 № 3822 на заяву від 10.12.2020 року № 761 відповідачем повідомлено представника позивача, що провести нарахування та виплату позивачу компенсації за неотримане речове майно при звільненні не можливо, оскільки позивач не звертався з таким при звільненні. 
Залишаючи позовні вимоги без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що такі заявлені поза межами місячного строку звернення.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Спірні правовідносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.
Зазначене відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 815/2681/17.
Згідно з ч. 1 ст.122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частина 3 ст. 122 КАС України передбачає, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст.122 цього Кодексу).
У такій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Судом встановлено, що про порушення своїх прав щодо не виплати грошової компенсації за неотримане речове майно позивач дізнався у травні 2017 року, тобто з моменту виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.
З позовом до суду позивач звернувся поштовими засобами зв`язку 16 січня 2021 (а.с.31)
Відтак, колегія суддів погоджується з висновоком суду першої інстанції, що позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском установленого процесуальним законом місячного строку.
Разом з цим суд зазначає, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
У рішенні Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа Мельник проти України) погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також указав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Таким чином, суд встановив, що позивач будучи обізнаною про можливе порушення своїх прав, свобод чи інтересів у встановлений строк звернення до суду не звернувся, доказів обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду не надав.
З огляду на встановлене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та у відповідності до норм КАС України залишив позовну заяву без розгляду в частині вимог щодо компенсації за неотримане речове майно, оскільки судом не встановлено наявності поважних причин за яких позивач не міг дотриматися місячного строку на звернення до суду.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Щодо покликання відповідача на те, що апеляційну скаргу підписано особою, яка не має права її підписувати, то колегія суддів вважає, що такі повноваження стверджується ордером адвоката.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення. 

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст.308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                    П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/976/21, - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	О. Б. Заверуха  	
Повне судове рішення складено 29.07.21