ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2021 року                                                                                    Справа № 924/141/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І. ,  суддя Тимошенко О.М. 

без виклику (повідомлення) учасників справи
розглянувши апеляційні скарги   Фізичної особи-підприємця Кундо Михайла Ігоровича на рішення Господарського суду Хмельницької області, ухвалене 27.04.2021, та додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області, ухвалене 11.05.2021, у справі №   924/141/21
за позовом Фізичної особи-підприємця Кундо Михайла Ігоровича, м. Харків   
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубово", м. Хмельницький
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ТОВ "Агрос КнК", м.Хмельницький
про стягнення 78 940,32 грн

В лютому 2021 Фізична особа-підприємець Кундо Михайло Ігорович звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дубово» про стягнення 78 940,32 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що в порушення умов заявки - Договору про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом від 31.07.2020, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання зі сплати повної вартості наданих йому послуг перевезення. 
Рішенням господарського суду Хмельницької області від 27.04.2021 у справі № 924/141/21, у позові Фізичної особи-підприємця Кундо Михайла Ігоровича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дубово», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ТОВ «Агрос КнК» про стягнення  78 940,32 грн, відмовлено.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів наявності у відповідача заборгованості за послуги перевезення вантажу, а тому заявлені позовні вимоги про стягнення 78   940,32 грн за висновками місцевого господарського суду є безпідставними /а.с. 124-126/. 
Позивач Фізична особа-підприємець Кундо Михайло Ігорович, не погоджуючись з  ухваленим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить  рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.04.2021 у справі № 924/141/21 скасувати та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги перевезення в загальному розмірі 78 940,32 грн. Розглянути апеляційну скаргу без участі представника позивача.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує наступне:
- відповідно до п. 9.3 Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс «С»-терміни вимагають від продавця укласти договір перевезення на звичайних умовах за свій власний рахунок. Тому пункт, до якого він повинен оплачувати транспортні витрати, обов`язково має бути зазначений після відповідного «С» -терміна;
- як вбачається з товарно-транспортної накладної CMR А № 469798, яка оформлена належним чином, сторони визначили, що це перевезення, не дивлячись ні на які інші договори, виконується згідно з умовами Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КДПВ). Відповідно до ст. 9 вищевказаної Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником; 
- матеріалами справи стверджується, що позивач доставив вантаж до одержувача (відповідача) без застережень, оскільки останній гарантував перевізнику здійснити оплату за перевезення, про що зазначено у розділі 4 заявки, а саме: сума за кодом платежу 20 - 24   668,85 грн; сума за кодом платежу 28 - 54   271,47 грн. Не зважаючи на це, судом першої інстанції вищевказані обставини досліджено не було, не з`ясовано відповідальність одержувача/відповідача у справі та не взято до уваги норми та вимоги вищевказаної Конвенції;
- саме накладна (CMR) А № 469798 є належним доказом підтвердження перевезення товару відповідачу, що спростовує твердження суду першої інстанції про відсутність доказів вказаного перевезення;
- щодо посилання суду першої інстанції на те, що інші копії, додані позивачем до позовної заяви (копія декларації щодо вантажу, інвойс, митна декларація від 01.08.2020) містять чітку вказівку на умови поставки з групи «С» Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс (основна поставка (перевезення) оплачена), а саме СРТ, слід звернути увагу, що при отриманні заявки на перевезення з умовами та розрахунком вартості перевезення, вищевказані умови СРТ не зазначено та перевізником (позивачем) не узгоджено. Також не містить такої вказівки і товаро-транспортна накладна (CMR) А № 469798;
- з наданих позивачем документів, договір перевізником та продавцем не укладався, пункт, до якого продавець повинен оплачувати транспортні витрати після відповідного «С» - терміна не зазначено, отже суд першої інстанції не мав підстав вважати умови поставки СРТ такими, що передбачені договором перевезення та узгоджені с перевізником;
- відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У даному випадку принцип більшої вірогідності у сукупності з принципом розумності надає можливість встановити, що з товаро-транспортної накладної та документів щодо митного переміщення вантажу все ж таки вбачається факт поставки позивачем товару, що по суті і не заперечується відповідачем;
- наявність посилань на поставку за правилами Інкотермс на умовах FCA, що містяться на рахунках і вантажно-митних деклараціях, які є додатками до CMR, не свідчать про покладення витрат з перевезення на покупця, оскільки правила Інкотермс не регулюють відносини перевезення і поширюються виключно на відносини між продавцем та покупцем в рамках договору купівлі-продажу. Посилання відповідача на обов`язок покупця оплатити перевезення спростовується матеріалами справи;
- договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Статтею 9 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів визначено, що вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. На підтвердження факту перевезення позивачем надано міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR);
- суд першої інстанції не дослідив належним чином всі надані мною докази в їх сукупності, не надав належної правової оцінки тому, що наявність товаро-транспортної накладної є єдиним та основним доказом міжнародного перевезення та не містить посилання на умови доставки СРТ, як і наявність посилань на поставку за правилами Інкотермс на умовах СРТ, що містяться на вантажно-митних деклараціях, які є додатками до CMR, не свідчать про покладення витрат з перевезення на продавця, оскільки правила Інкотермс не регулюють відносини перевезення і поширюються виключно на відносини між продавцем та покупцем в рамках договору купівлі-продажу, що призвело до безпідставної та не обґрунтованої відмови в задоволенні позовних вимог;
- висновки суду першої інстанції є передчасними та не відповідають дійсним обставинам справи. Враховуючи те, що відповідач в суді першої інстанції не заперечував розмір заявлених позовних вимог, а доводив позицію виключно стосовно відсутності договірних відносин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Таким чином, скаржник вважає, що рішення місцевого господарського суду від 27.04.2021 у справі № 924/141/21 прийнято із неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому   підлягає скасуванню.
Додатковим рішенням Господарського суду Хмельницької області від 11.05.2021 у справі № 924/141/21, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Кундо М.І. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дубово» 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ТОВ «Дубово» підтверджено належними доказами у справі № 924/141/21 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу. Тому, керуючись п.2 ч. 4   ст. 129 ГПК України, судові витрати заявника, пов`язані з надання правничої допомоги судом покладено на позивача /140-142/.
Позивач Фізична особа-підприємець Кундо Михайло Ігорович, не погоджуючись з  ухваленим додатковим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить  додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.05.2021 у справі № 924/141/21 скасувати. Розглянути апеляційну скаргу без участі представника позивача.
В   обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує:
- клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу із доказами заявленого розміру позивачем не отримувалось. Від адвоката Пасічника Я.С. позивачем було отримано лише один документ на 3 аркуші, що свідчить про недоведеність заявленого розміру витрат на правничу допомогу;
- відповідно до вимог ч. 8 ст. 129 ГТІК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду;
- з рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.04.2021 не вбачається відомостей, що відповідачем було зроблено заяву відповідно до вимог ч. 8 ст. 129, ст. 221 ГПК України. Водночас зазначено, що сторони в судове засідання не з`явились;
- з оскаржуваного рішення вбачається, що представником відповідача подано таку заяву лише 05.05.2021, тобто після прийняття судом рішення у справі. Таким чином, відповідачем пропущено строк на подання доказів заявленого розміру судових витрат на правничу допомогу та подання відповідної заяви, а тому заява відповідача про стягнення з мене таких витрат мас бути залишена без розгляду;
- позивач позбавлений був можливості надати суду відповідні докази невідповідності заявлених до відшкодування витрат через неотримання заяви відповідача про стягнення з позивача витрат. Враховуючи викладене, відповідачем не доведено відповідно до вимог ст. 74 ГПК України надання йому послуг професійної правничої допомоги та відповідності їхнього розміру заявленому відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, а тому додаткове рішення господарського суду Хмельницької області від 11.05.2021 у справі № 924/141/21 підлягає скасуванню.
Таким чином, на думку скаржника, додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.05.2021 у справі № 924/141/21 є необґрунтованими та незаконними, прийняті з порушенням норм   процесуального права, а відтак підлягають до скасування.
Згідно з ч. 1   ст. 247 ГПК України   у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.
Частиною 13   ст. 8 ГПК України   визначено,   що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно   до п. 1 ч. 5   ст. 12 ГПК України   для цілей цього   Кодексу   малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 1   ст. 270 ГПК України   встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного   провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Частиною 10   ст. 270 ГПК України   встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають   розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,   розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься   до малозначних справ в розумінні   ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Кундо Михайла Ігоровича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.04.2021 у справі №  924/141/21; розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Кундо Михайла Ігоровича ухвалено здійснювати без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи; зобов`язано відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Дубово» протягом десяти днів з дня одержання даної ухвали надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи; третю особу ТОВ «Агрос КнК» зобов`язано протягом десяти днів з дня одержання цієї ухвали надати суду письмові пояснення щодо апеляційної скарги.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.06.2021, розгляд апеляційної скарги ФОП Кундо Михайла Ігоровича на додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.05.2021 у справі № 924/141/21 ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи одночасно з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.04.2021 у цій справі; зобов`язано відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Дубово» протягом десяти днів з дня одержання даної ухвали надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи; третю особу ТОВ «Агрос КнК» зобов`язано протягом десяти днів з дня одержання цієї ухвали надати суду письмові пояснення щодо апеляційної скарги на додаткове рішення у справі. 
14.06.2021 та 29.06.2021 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Товариство з обмеженою відповідальністю «Дубово» надійшли відзиви (вх.№ 4783/21 від 14.06.2021 та вх.№ 5087/21 від 29.06.2021), в яких відповідач заперечує проти доводів та вимог апеляційних скарг та просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.04.2021 та додаткове рішення від 11.05.2021 у справі № 924/141/21- залишити без змін.
До початку розгляду апеляційної скарги по суті третя особа ТОВ «Агрос КнК» не скористалась своїм правом подати до суду апеляційної інстанції письмові пояснення щодо апеляційних скарг протягом строку, встановленого в ухвалі суду від 28.05.2021 та від 04.06.2021, що   не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Статтею 269 ГПК України встановлено, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Розглянувши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд 
ВСТАНОВИВ:

Кундо Михайло Ігорович , зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № 24800170000010822 від 13.02.2003 та відповідно до витягу Державної служби України з безпеки на транспорті від 18.10.2019 здійснює міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями (крім перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів).
У штаті працівників у ФОП Кундо М.І. рахується водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія НОМЕР_1 , який здійснює перевезення за  дорученнями.
31.07.2020 між Фізичною особою-підприємцем Кундо Михайлом Ігоровичем, (надалі - позивач/перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дубово» (надалі - відповідач/одержувач) укладено заявку-Договір № б/н про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом. 
За умовами вказаної заявки-Договору перевізник зобов`язувався надати одержувачу послуги з перевезення вантажу у строки, визначені у заявці, а одержувач зобов`язувався їх прийняти і оплатити.
Відповідно до заявки, відправник/експортер - TALYA FRESH ITHALAT IHRACAT SANAYI VE TICARET LIMITED SIRKETI, одержувач/імпортер ТОВ «Дубово», декларант/представник - ТОВ «Агрос КнК», особа, відповідальна за фінансове врегулювання - ТОВ «Дубово», країна відправлення - Турецька Республіка, валюта та загальна вартість товарів - 8910 USD, курс валюти - 27,6867 грн, вид транспорту - вантажний автомобіль на мор. судні, вид транспорту в межах країни - автомобільний транспортний засіб, митниця на кордоні - пункт пропуску «Чорноморський морський торговельний порт», відділ митного оформлення № 3 митного поста «Чорноморський» (паром/авто), код платежу 20, 28, сума за кодом 20 - 24 668,85 грн, за кодом 28 - 54 271,47 грн - всього 78 940,32 грн.
Опис товару: помідори свіжі, врожаю 2020 року, призначені для громадського харчування, в ящиках, не розфасовані для роздрібної торгівлі. Вага нетто 19800 кг, 3200 ящиків.
Дата оформлення стану (завантаження) 31.07.2020, дата завершення переміщення 09.08.2020.
Провізна відомість та інші документи 0380-ІНR2020000000479 0730-469798, номери транспортних засобів НОМЕР_2 / НОМЕР_3 , найменування фірми перевізника - Кундо Михайло Ігорович , ПІБ перевізника - Григор`єв Микола ЕХ800649, вид транспортних засобів - автодорожний транспот.
На виконання умов вказаного у заявці-Договорі замовлення, водієм ОСОБА_2 здійснено перевезення вантаж з місця завантаження до місця розвантаження вантажним автомобілем з номерним знаком НОМЕР_2 та напівпричепом з номерним знаком НОМЕР_3 , що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною СМК № 469798.
У розділі 4 заявки сторонами було визначено умови щодо ціни, порядку та умов розрахунку, а саме:
- сума за кодом платежу становить 20 - 24 668,85 грн;
- сума за кодом платежу становить 28 - 54 271,47 грн.
Всього 78 940,32  грн /а.с. 51/.
Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач стверджує, що в процесі виконання заявки-Договору він надав послуги з перевезення вантажу, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною СМК № 469798. Проте відповідач оплату наданих йому послуг не здійснив, у зв`язку із чим за ним виникла заборгованість в сумі 78   940,32 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.
Заявлені позовні вимоги також підтверджуються долученими ФОП Кундо М.І. до позовної заяви копіями декларації щодо вантажу від 27.07.2020; товарно-транспортної накладної від 27.07.2020; заявки-договору № б/н, роздрукованої 31.07.2020; митної декларації за формою МД-2 від 01.08.2020; міжнародної товарно-транспортної накладної СМR № 469798. Оригінали вказаних документів долучені позивачем до матеріалів справи 26.02.2021 /а.с.46-54/.
Розглянувши матеріали справи,   апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.
Згідно  з ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до   ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Відповідно до   ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.
У відповідності до   ст. 509 ЦК України,   ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно  з ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у даній справі виникли на підставі заявки № б/н від 31.07.2020, яка за своєю правовою природою є договором про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом. 
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ст. 903 ЦК України замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 3 ст. 909 ЦК України).
Як слідує з умов вказаної заявки-Договору перевізник зобов`язувався надати одержувачу послуги з перевезення вантажу у строки, визначені у заявці, а одержувач зобов`язувався їх прийняти і оплатити.
Відповідно до заявки, відправник/експортер - TALYA FRESH ITHALAT IHRACAT SANAYI VE TICARET LIMITED SIRKETI, одержувач/імпортер ТОВ «Дубово», декларант/представник - ТОВ «Агрос КнК», особа, відповідальна за фінансове врегулювання - ТОВ «Дубово», країна відправлення - Турецька Республіка, валюта та загальна вартість товарів - 8910 USD, курс валюти - 27,6867 грн, вид транспорту - вантажний автомобіль на мор. судні, вид транспорту в межах країни - автомобільний транспортний засіб, митниця на кордоні - пункт пропуску «Чорноморський морський торговельний порт», відділ митного оформлення № 3 митного поста «Чорноморський» (пором/авто), код платежу 20, 28 сума за кодом 20 - 24 668,85 грн, за кодом 28 - 54 271,47 грн - всього 78 940,32 грн.
Опис товару: помідори свіжі, врожаю 2020 року, призначені для громадського харчування, в ящиках, не розфасовані для роздрібної торгівлі. Вага нетто 19800 кг., 3200 ящиків.
Дата оформлення стану (завантаження) 31.07.2020, дата завершення переміщення 09.08.2020.
Провізна відомість та інші документи 0380-ІНR2020000000479 0730-469798, номери транспортних засобів НОМЕР_2 / НОМЕР_3 , найменування фірми перевізника - Кундо Михайло Ігорович, ПІБ перевізника - Григор`єв Микола ЕХ800649, вид транспортних засобів - автодорожний транспот.
За приписами ч. 2, 3   ст. 13 ГПК України   учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до  ст. 74 ГПК України   розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.
Відповідно до   ст. 73 ГПК України   доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з   ст. 76 ГПК України   належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Колегія суддів наголошує, що належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.
За змістом   ст. 79 ГПК України   наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1, 2   ст. 86 ГПК України   суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, виходячи зі змісту наведених правових норм, кожна сторона на підставі належних, допустимих, вірогідних, достовірних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень.
Ураховуючи наведені вимоги процесуального законодавства, належними та допустимими доказами, які підтверджують факт заборгованості відповідача перед позивачем, можуть бути: видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, акти приймання товарів і послуг та інші первинні документи.
Колегія суддів зазначає, що накладна - це супроводжуючий первинний документ, що використовується в бухгалтерському обліку та містить основні облікові дані про товар, що передається, відправляється, транспортується. Отже, накладна є належним документом, що підтверджує оформлення договірних відносин між сторонами.
У даному випадку, як встановлено судом та виходячи із суті спірних правовідносин, оскільки країна відправника є Туреччина, а країна одержувача - Україна, перевезення вантажу відбувалось у міжнародному сполученні відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR) згідно з Конвенцією про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів.
Статтею 9 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів визначено, що вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.
На підтвердження своїх вимог  позивачем до матеріалів справи були долучені копія декларації щодо вантажу від 27.07.2020 /а.с. 20, 52/; товарно-транспортної накладної від 27.07.2020 /а.с. 21, 48/; заявки-договору № б/н, роздрукованої 31.07.2020 /а.с. 24, 51/; митної декларації за формою МД-2 від 01.08.2020 /а.с. 25, 52/; міжнародної товарно-транспортної накладної СМR № 469798 /а.с. 26, 53/.  
Оцінивши надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог докази, колегія суддів зазначає, що заявка-Договір від 31.07.2020, на яку посилається позивач, стосується митного переміщення вантажу та не може жодним чином підтверджувати заявлені позовні вимоги.
В свою чергу, копії, доданих позивачем до позовної заяви (копія декларації щодо вантажу, інвойс, митна декларація від 01.08.2020) містять чітку вказівку на умови поставки з групи «С» Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс (основна поставка (перевезення) оплачена), а саме СРТ.
Згідно з Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010 СРТ (Саrrіаge Paid То (... named рlaсе of destination) Фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення). Термін «фрахт/перевезення оплачено до» означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані із перевезенням товару до названого пункту призначення (а. 2 п. 38 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.12.2019 у справі № 910/16199/18).
Умова поставки СРТ вперше з`явилася в уніфікованих правилах перевезення в 1953 році, а свою сучасну назву отримала в 1990 році. Після прийняття нової редакції правил Інкотермс 2020 до умов поставки СРТ не було внесено жодних змін.
Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 651 від 30.05.2012, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2012 за № 1372/21684, передбачені вимоги щодо заповнення графи № 20 «Умови поставки» при декларуванні товарів, що переміщуються за договорами (контрактами) купівлі-продажу. Так, при заповненні митної декларації у першому підрозділі графи № 20 імпортери повинні зазначити скорочене літерне найменування умов поставки згідно з Класифікатором умов поставки, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 1011 від 20.09.2012, який визначає умову постачання СРТ Фрахт/перевезення, оплачені до  (назва місця призначення), передбачену правилами Інкотермс.
Це означає, що продавець/відправник бере на себе зобов`язання з оплати послуг перевезення вантажу, як і інші витрати що стосуються переміщення товару, тоді як відповідач ТОВ «Дубово» є не відправником, а являється одержувачем вантажу.
Вказана умова поставки - СРТ згідно з правилами Інкотермс, узгоджена між продавцем та покупцем (ТОВ "Дубово") у товарно-транспортній накладній від 27.07.2020 /а.с. 21, 48/.  
Крім цього позивачем надані копії/оригінали міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) № 469798 /а.с. 26, 53/.
Згідно з даною накладною відправником товару являється TALYA FRESH ITHALAT IHRACAT SANAYI VE TICARET LIMITED SIRKETI, одержувач ТОВ «Дубово», а перевізником ФОП Кундо Михайло Ігорович (застереження - номери транспортних засобів НОМЕР_2 / НОМЕР_3 ). 
Судом враховується, що вказана міжнародна товарно-транспортна накладна не підписана зі сторони одержувача/відповідача, що може свідчити про неотримання ТОВ «Дубово» відправленого йому відправником/ TALYA FRESH ITHALAT IHRACAT SANAYI VE TICARET LIMITED SIRKETI вантажу. В свою чергу надана позивачем в якості доказу (надання послуг з перевезення вантажу) митна декларація за формою МД-2 від 01.08.2020 не містить відповідної відмітки митного органу про розмитнення відповідачем вантажу, який прямував до нього з країни Туреччини, що також не підтверджує того, що товар було доставлено відповідачу та отримано його уповноваженою особою.
Варто зауважити, що суд не володіє турецькою мовою, якою виготовлені декларації щодо вантажу від 27.07.2020 та товарно-транспортна накладна від 27.07.2020 /а.с. 47-48/, позивачем не надано суду  відповідного, офіційного перекладу зазначених документів на державну мову України, а тому ці докази не можуть бути розцінені судом, як належні і вірогідні докази у справі на підтвердження наданих позивачем послуг з перевезення вантажу відповідачу.  
Таким чином, дослідивши обставини справи в їх сукупності, суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за послуги перевезення вантажу у розмірі 78   940,32 грн.
Аргументів на спростування цих висновків апеляційна скарга не містить, слід зазначити, що доводи та заперечення апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, були відображені останнім в позовній заяві та належним чином дослідженні місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення від 27.04.2021, а тому не можуть бути підставою для його скасування.
Щодо заперечень, викладених ФОП Кундо Михайла Ігоровича в апеляційній скарзі, на ухвалене Господарським судом Хмельницької області додаткове рішення від 11.05.2021 у справі № 924/141/21, яким присуджено до стягнення з позивача на користь відповідача 5   000,00 грн   у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (послуги адвоката), та  яке фактично є невід`ємною частиною судового рішення від 27.04.2021, судова колегія враховує наступне.
26.02.2021 на адресу Господарського суду Хмельницької області від ТОВ «Дубово» надійшов відзив на позовну заяву у справі № 924/141/21 (вх.№ 05-22/1848/21), у якому відповідач повідомив про орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він очікує (планує) понести в зв`язку із розглядом даної справи складає - 5000,00 грн (витрати на правову (правничу домогу)). 
Частина 8 ст.129 ГПК України   встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 1   ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Тобто відшкодування судових витрат, в тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка      таких доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
05.05.2021 від ТОВ «Дубово» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій відповідач просив суд стягнути з позивача ФОП Кундо М.І. на користь ТОВ «Дубово» витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5   000,00 грн.
Згідно з ч.4 ст.116 ГПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Отже, беручи до уваги, що Господарським судом Хмельницької області ухвалено рішення у справі № 924/141/21 - 27.04.2021, а п`ятиденний термін подання стороною доказів на понесення нею судових витрат (витрат на правничу допомогу) припадає на неробочий - вихідний день, відповідно останнім днем встановленого ч.8 ст.129 ГПК України строку у даному випадку є 05.05.2021. 
З наведеного слідує, що відповідач подав відповідну заяву (вх.№ 05-08/1060/21 від 05.05.2021) про стягнення додаткових судових витрат на професійну правничу допомогу в межах строків та порядку, визначених ГПК України, а тому підстави для залишення даної заяви без розгляду у зв`язку з пропущенням строку для звернення до суду відсутні.
Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 126 ГПК,   витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3, 4   ст. 126 ГПК України,   для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Водночас згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України,   суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно зі ст. 74 ГПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Подані на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу докази мають      відповідати вимогам   статей 75-79 ГПК України.
На підтвердження судових витрат на професійну правову допомогу в суді першої інстанції заявником надано: - копію Договору про надання правничої (правової допомоги) від 25.02.2021; розрахунок наданих послуг (правничої допомоги і представництва) від 05.05.2021, що складає 5000,00 грн, із зазначенням відповідних дій адвоката при наданні ним послуг у справі (детальний опис робіт), а саме (аналіз фактичних обставин справи і правових підстав позову; консультація клієнта; підготовка та подання відзиву на позовну заяву від 25.02.2021; підготовка та участь у попередньому судовому засіданні 02.03.2021, 18.03.2021, 31.03.2021; підготовка та подання заперечень на відповідь на відзив позивача від 31.03.2021; підготовка та участь у судовому засіданні по суті 13.04.2021). 
Апеляційний суд враховує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що належних доказів або обґрунтувань, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката у справі, позивачем не надано, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що скаржник не довів на підставі ч. 6 ст. 126 ГПК України неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката у цієї справи.
При цьому самі лише посилання на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви відповідача про розподіл судових витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2020 по справі № 910/5410/19.
Отже, зважаючи на обсяг робіт, проведених адвокатом на надання правової допомоги, кількість судових засідань, кількість судових засідань,  в яких адвокат Пасічник Я.С. брав участь 02.03.2021, 18.03.2021, 31.03.2021, обсяг наданих сторонами доказів, положення Договору про надання правничої допомоги від 25.02.2021, який недійсним не визнавався, колегія суддів ураховуючи приписи ст. 15 ГПК України, якою визначено критерії пропорційності та розумності, вважає обґрунтованим підтвердженням відповідачем компенсації витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 5   000,00 грн.
За таких обставин колегією суддів не приймаються до уваги аргументи позивача щодо не співмірності заявленої відповідачем вартості витрат на правничу допомогу у даній справі.
Отже поскільки рішенням Господарським судом Хмельницької області від 27.04.2021 у справі № 924/121/21, у позові Фізичної особи-підприємця Кундо Михайла Ігоровича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дубово» про стягнення 78 940,32 грн відмовлено, місцевий господарський суд з огляду на приписи п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України   дійшов обґрунтованого висновку про покладення на позивача витрат професійну правничу допомогу у справі та стягнення з останнього на користь відповідача 5   000,00 грн відповідних витрат.
Відповідно до ст. 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Отже заперечення апелянта, викладені у апеляційних скаргах не знайшли свого підтвердження під час їх розгляду, адже не спростовують наведених судових висновків, а тому відхиляються як необґрунтовані.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги ФОП Кундо Михайла Ігоровича не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для скасування рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.04.2021 та додаткового рішення від 11.05.2021 у справі № 924/141/21 відсутні.
На підставі ст. 129 ГПК України   судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача.
Відповідно до част. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Поскільки  розгляд справи відбувався без повідомлення (виклику) учасників справи, тому на підставі част. 4, 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення постанови суду апеляційної інстанції у справі № 924/141/21 є дата складення повного судового рішення. 
Керуючись ст. 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                     
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Кундо Михайла Ігоровича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.04.2021 та додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.05.2021 у справі №    924/141/21 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.04.2021 та додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.05.2021 у справі № 924/141/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
Справу № 924/141/21 повернути  Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "07" липня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Крейбух О.Г. 

Суддя                                                                                              Юрчук М.І.  

Суддя                                                                                              Тимошенко О.М.