ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
02 серпня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/8869/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Юрко І.В. (доповідач), суддів:  Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року в адміністративній справі №280/8869/20 (головуючий суддя першої інстанції Артоуз О.О., судове рішення складено та підписано 16.02.2021 року) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
Позивач 03.12.2020 року (згідно відмітки на поштовому конверті) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік як учаснику бойових дій, у розмірі меншому, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком 
- зобов`язати відповідача здійснити виплату йому щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги, тобто 6800 грн..
В обґрунтування позову зазначено, що він має статус учасника бойових дій. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання разової грошової допомоги, яка виплачується щорічно до 05 травня. Ця допомога виплачена у розмірі 1390,00 грн., що відповідає розміру, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 року №112. Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 року №3-р/2020 у справі №1-247/2018 (3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. З прийняттям рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 чинною є норма частини п`ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за змістом якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Враховуючи положення статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», розмір разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня у 2020 році становить 8190,00 грн. Виплата відповідачем допомоги у розмірі 1390,00 грн. суперечить чинним положенням частини п`ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а відтак відповідачем порушено його право на отримання разової грошової допомоги до 05 травня у розмірі, передбаченому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району щодо невиплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі, визначеному частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Зобов`язано Управління соціального захисту Запорізької міської ради по Шевченківському району здійснити нарахування та виплату невиплати ОСОБА_1 недоплачену суму щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (з урахуванням раніше виплачених сум).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та закрити провадження по справі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що виплату грошової допомоги до 5 травня ОСОБА_1 було проведено в квітні 2020 року, позовна заява датована 03.12.2020 року, а відтак позивачем пропущено строк звернення до суду в жовтні 2020 року. Таким чином, судом при прийнятті рішення порушено норми процесуального права. 

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, тому в суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне. 
Позивач - ОСОБА_1 , має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 16.04.2015 року (а.с.7).
У квітні 2020 року позивачу виплачено разову грошову допомогу до 05 травня у 2020 році в розмірі 1390,00 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 19.02.2020 року №112. 
18.11.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року №3-р/2020, просив здійснити перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 05 травня у розмірі, який передбачений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с.8).
Листом від 20.11.2020 року №К-1643 Управління соціального захисту населення по Шевченківському району повідомило позивача про відсутність підстав для задоволення заяви (а.с.9).
Не погодившись з нарахуванням та виплатою щорічної разової грошової допомоги у меншому розмірі, ніж передбачено частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач оскаржив дії відповідача до суду.

Як зазначалось вище, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу по суті позовних вимог, судом першої інстанції не було з`ясовано питання додержання позивачем строку звернення до суду.
Так, відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відтак, на думку колегії суддів, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Апеляційний суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».
Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. 
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19).
Колегія суддів наголошує на тому, що спірна грошова допомога є одноразовим платежем, який виплачується до 5 травня відповідного року, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було визначено її розмір, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок.
Отже, з дня отримання щорічної разової грошової допомоги особою, якій призначена ця виплата вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання щорічної разової грошової допомоги, демонструючи свою необізнаність щодо розміру складових нарахованої грошової допомоги звернулась до Управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та/або Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат з заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від відповідного органу (пенсійного або органу УСЗН) відповіді на подану нею заяву. 
У відзиві на позовну заяву пенсійний орган зазначив, що грошова допомога виплачена позивачу у квітні 2020 року і позивачем це не оспорюється (а.с.17).
Отже, про розмір допомоги, а відповідно і про її виплату всупереч положенням ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач дізнався саме у квітні 2020 року.
З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом 03.12.2020 року (засобами поштового зв`язку), тобто з пропуском шестимісячного строку з дня остаточного з ним розрахунку (квітень 2020 року).

Колегія суддів зазначає, що звернення позивача 18 листопада 2020 року із заявою про нарахування та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі, який передбачений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», безпосередньо до відповідача не впливає на початок перебігу строку звернення до суду, оскільки це рішення відповідача не змінило законодавчого регулювання спірних відносин, а тому не впливає на обізнаність позивача стосовно порушення його прав.
Про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатися у квітні 2020 року при виплаті йому спірної допомоги у неналежному розмірі, оскільки на той час Конституційним Судом України вже було ухвалено рішення від 27 лютого 2020 року, яке і призвело до змін в законодавстві, що регулює спірні правовідносини.
Відповідно до положень частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка є чинною станом на час перегляду справи апеляційним судом, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
В клопотанні про поновлення строку звернення до суду позивач зазначив , що 18.11.2020 року він звертався із заявою до відповідача про виплату спірної допомоги з урахуванням рішення Конституційного Суду від 27.02.2020 року. Та отримав 20.11.2020 року відповідь УСЗН про відмову в задоволенні заяви. Вважає, що ним було вжито всіх заходів досудового врегулювання спору, передбачених ч.4 ст.122 КАС України (а.с.4). Інших підстав поновлення строку позивачем не зазначено.
Судом першої інстанції зазначене клопотання не розглянуто.
Судом апеляційної інстанції вказані позивачем підстави визнано не поважними, та матеріали справи не містять інших доказів поважності пропуску позивачем строку звернення до суду. 
Пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Отже, судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, тому воно підлягає скасуванню із залишенням позову без розгляду.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315, ч.1 ст.319 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та прийняти нове рішення про залишення позовних вимог без розгляду, оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права. 
Керуючись статтями 77, 240, 243, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -          
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року в адміністративній справі № 280/8869/20 задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року в адміністративній справі № 280/8869/20 скасувати. 
Позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії залишити без розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак