Справа № 442/4463/15-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П. 
Провадження № 22-ц/811/2991/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Крайник Н.П.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
                               при секретарі: Скакун І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 серпня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

       06.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 47533,36 грн. та судові витрати. 
       В обґрунтування позову покликався на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризації заборгованості та про приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк») від 15.07.2014 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку розмірі 33191,01 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, взятих на себе зобов`язань відповідач не виконувала, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 09.06.2015 становить 47533,36 грн., і яка складається з: 32432,37 грн. - заборгованості за кредитом, 5111,23 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 5496,32 грн.- заборгованості по комісії за користування кредитом, а також штраф - 4493,44 грн. відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди.
       Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. 
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацією заборгованості та приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт від 15.07.2014, в розмірі 1961,64 (одну тисячу шістдесят одну гривню шістдесят чотири копійки) та 19,61 ( дев`ятнадцять гривень 61 коп.) судових витрат.
               В решті позову відмовлено.
       Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог оскаржило АТ КБ «Приватбанк».
       Вважає його в частині незадоволених позовних вимог незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.        
       Зазначає, що, відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що сторони договору в Генеральній угоді погодили істотні умови договору, а саме суму кредиту, розмір процентів за користування кредитом, строк кредитування, відповідальність за порушення зобов`язань, порядок погашення заборгованості та ін. Підписавши Генеральну угоду, відповідач особистим підписом підтвердив, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами, а також отримав повну інформацію про умови кредитування. Крім того, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, позичальник висловив свою згоду з формою договору та його умовами, у тому числі щодо відповідальності за порушення зобов`язань за договором та сплати штрафів та пені. Відповідач користувався кредитними коштами, а тому зобов`язаний повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити неустойку у зв`язку з порушенням ним взятих на себе зобов`язань. Вважає, що розрахунок заборгованості, Генеральна угода, а також витяг з Умов та Правил є належними доказами по справі, однак такі не були досліджені судом, що призвело до неповного встановлення обставин справи, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту та неустойки, враховуючи, що при укладанні договору відсоткова ставка та розмір неустойки були визначені сторонами у Генеральній угоді, підписаній відповідачем. 
       Просить рішення суду в частині незадоволених скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.
       У судове засідання, призначене на 27 липня 2021 року, особи, які беруть участь у справі, не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України слід проводити без їх участі та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 
       Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
       Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
       Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
       Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Частково задоволивши позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд вказав, що згідно з випискою по картці/рахунку НОМЕР_1 і додатковим рахунком договору SAMDN52000176996174 від 15.07.2014 за період 15.07.2014-16.06.2020 вбачається, що саме після 09.06.2015 по 13.03.2020 (останній платіж) відповідачем здійснювалось поповнення картки, періодичними платежами на загальну суму 49 495 грн., таким чином заборгованість є погашеною, однак з таких відповідач стягував неправомірно нараховані проценти, коли сторони письмово не досягли згоди щодо ціни договору (відсотки, комісія та штраф).
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
       Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до "Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку" № б/н від 14.11.2011 року, згідно з якою їй видано кредитну карту з встановленим кредитним лімітом. У заяві зазначено, що позичальник згідна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, "Умовами та Правилами надання банківських послуг" і "Тарифами банку" становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Ствердила, що ознайомилася та погодилася з "Умовами та Правилами надання банківських послуг" і "Тарифами банку", які були надані їй для ознайомлення до укладення кредитного договору.
       Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до "Умов та правил надання продукту кредитних карт" від 15.07.2014 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 33 191,03 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості. Сторони погодили між собою, що усі інші умови договору, які не суперечать розділу "Реструктуризація заборгованості" цієї Генеральної угоди, залишаються незмінними. 
       В матеріалах справи міститься копія анкети-заяви про приєднання до "Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку" з підписом ОСОБА_1 із зазначенням її анкетних даних, а також Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до "Умов і правил надання продукту кредитних карт" від 15.07.2014 року, яка також підписана ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 в Генеральній угоді підтвердила свою згоду на те, що дана Генеральна угода разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" і "Тарифами Банку", які викладені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua складають між нею та банком кредитний договір. Ствердила, що їм надана повна інформація про умови кредитування, в тому числі тип процентної ставки, її величину, суму, на яку може бути виданий кредит, орієнтовну сукупну вартість кредиту і вартість послуг з оформлення договору кредиту. Також підтвердили, що ознайомлені та згідні з "Умовами і правилами надання банківських послуг".
       З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості вбачається, що така станом на 09.06.2015 становить 47533,36 грн., і яка складається з: 32432,37 грн. - заборгованості за кредитом, 5111,23 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом; 5496,32 грн.- заборгованості по комісії за користування кредитом, а також штраф 4493,44 грн. відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди.
       Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 29.12.2014 року, посилався на Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до "Умов і правил надання продукту кредитних карт" від 15.07.2014 року.
       П. 2.1 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до "Умов і правил надання продукту кредитних карт", підписаної ОСОБА_1 , визначено базову ставку кредитування у розмірі 1,5% в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості за кредитом, що становить 18% річних, та строк дії кредитного договору - 24 місяці, а саме з 15.07.2014 року по 31.07.2016 року.
       Таким чином, сторони письмово погодили істотні умови кредитування, відтак, такі підлягають застосуванню до правовідносин сторін.
ВС у Постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/1807/19 звернув увагу на те, що “фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред"явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов"язання виконати боржником обов"язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів” та залишив в силі рішення судів в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. 
Розмір заявленого до стягнення тіла кредиту стороною відповідача не спростовано, такий заявлено в межах погодженого ліміту кредитування та з врахуванням здійснених оплат в рахунок погашення заборгованості, відтак, в користь Банку в повному обсязі підлягає присудженню заборгованість за фактично використаним кредитним лімітом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження № 14-10цс18, висловила правову позицію, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.
Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований сторонами лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вимога про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки відсотки кредитором обраховано в межах строку дії кредитного договору та в межах розміру, що погоджений сторонами у Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості і приєднання до "Умов і правил надання продукту кредитних карт» від 15.07.2014 року.
Поряд з цим, не підлягає до задоволення заборгованість за комісією за користування кредитом в розмірі 5 496,32 грн., оскільки у Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості і приєднання до "Умов і правил надання продукту кредитних карт» розмір та порядок нарахування такої не передбачений.
       Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
       Відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до "Умов і правил надання продукту кредитних карт" від 15.07.2014 року у разі порушення позичальником зобов`язання щодо погашення кредиту, позичальник сплачує банку фіксований штраф в розмірі 4 493,44 грн.
       Обґрунтованими та підставними є вимоги Банку в цій частині вимог, підлягають задоволенню, адже погоджені сторонами письмово.
       Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено – 04 серпня 2021 року.
Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
       Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задоволити частково.
       Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 серпня 2020 року скасувати.
       Ухвалити нову постанову, якою позов акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задоволити частково.
                Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацією заборгованості від 15.07.2014  в розмірі  42036, 60 грн., з яких: 32432,37 грн - заборгованість за кредитом, 5111,23 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 4493,44 грн. – штраф.
               В решті позовних вимог відмовити.
         Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 420,36 грн. судового збору.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
  Повний текст постанови складено 04 серпня 2021 року.

Головуючий:         Крайник Н.П. 

Судді:                Ванівський О.М.

                                                                                         Цяцяк Р.П.