ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

04 серпня 2021 року

м. Харків

справа №643/2580/21
провадження №22-ц/818/4287/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач -  ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» 

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом за позовом  ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» про стягнення  заборгованості по  заробітній платі  та суми середнього заробітку  за час затримки виплати  заробітної плати  після звільнення за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» на  рішення Московського  районного суду м. Харкова від 19 квітня 2021 року, постановлене під головуванням судді Сліденко В.М. в залі суду в місті Харкові, (повний текст судового рішення складено 21 квітня 2021 року),  -
в с т а н о в и в :
У лютому 2021 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Товариства з  обмеженою відповідальністю  «СКБ Укрелектромаш» про стягнення  заборгованості по  заробітній платі  та суми середнього заробітку  за час затримки виплати  заробітної плати  після звільнення.
Рішенням Московського  районного суду м. Харкова від 19 квітня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «СКБ Укрелектромаш» на користь ОСОБА_1 98 560,54 грн, з яких 47 807,64 грн - заборгованість по заробітній платі, 50 752,90 грн - середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 19.05.2020 року по 10.02.2021 року. Стягнуто з ТОВ «СКБ Укрелектромаш» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн. Стягнуто з ТОВ «СКБ Укрелектромаш» на користь держави судовий збір у сумі 1816,00 грн.
В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ТОВ «СКБ Укрелектромаш» середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 50 752,90 грн. та витрат на професійну правову допомогу в розмірі 6000 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ТОВ «СКБ Укрелектромаш» середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 4780 грн., з послідуючим утриманням з зазначеної суми податків та зборів в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження заборгованості по виплаті заробітної плати на момент звільнення та її розмір. Надані позивачем розрахункові листи мають невідоме походження, оскільки роздруковані з комп`ютеру та не завірені роботодавцем. Крім того при ухваленні рішення суд не врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, відповідно до якої суд зменшує розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні усіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. Стягнутий середній заробіток в розмірі 50752,90 грн. перевищує суму заборгованості із заробітної плати, і є неспівмірним із ймовірними майновими втратами позивача у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, які за розрахунками відповідача склали 2574,73 грн., що у 20 разів менше ніж сума середнього заробітку стягнутої судом. Судом також не враховано строк протягом якого, позивач не звертався до суду за захистом своїх прав, що свідчить про навмисне зволікання з метою стягнення з відповідача значно більшої суми середнього заробітку. Також вказує, що в резолютивній частині рішення не зазначено, що сума середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача, визначена без утримання податків та обов`язкових зборів, що призводить до подвійного стягнення з позивача податків і зборів, чим порушуються його права як роботодавця. 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, позивач був звільнений 18.05.2020 року, проте при звільненні відповідач не здійснив остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем. У зв`язку з цим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 47 807,64 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 19.05.2020 року по 10.02.2021 року у розмірі 50 752,90 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн..
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Оскільки рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2021 року оскаржується лише в частині стягнення з ТОВ «СКБ Укрелектромаш» середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 50 752,90 грн. та витрат на професійну правову допомогу в розмірі 6000 грн., тому в іншій частині рішення суду колегією не переглядається.
Судом встановлено, що з 15.04.1997 року ОСОБА_1 був зарахований слюсарем механо-збірних робіт до АТ «СКБ Укрелектромаш» на підставі наказу №22-к від 15.04.1997 року.
05.09.2011 року АТ «СКБ Укрелектромаш» перетворено у ТОВ «СКБ Укрелектромаш».
18.05.2020 року ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням згідно ст.38 КЗпПУ на підставі наказу №52-к від 18.05.2020 року. (а.с.16).
Станом на травень 2020 року борг за підприємством на кінець місяця становить 47 807,64 грн (а.с.5).
З листа Головного Управління Держпраці у Харківській області від 22.07.2020 №Т-566/УГЛ/02.03/12-09/7218 на ім`я ОСОБА_1 повідомляється, що у зв`язку зі зверненням позивача інспектором праці ГУ Держпраці у Харківській області неодноразово здійснювалися виходи за юридичною адресою підприємства, проте перевірку провести не виявилося можливим, порушення фіксувалося працівниками поліції та роз`яснено право звернення для захисту порушеного права до суду (а.с.17).
До часу ухвалення рішення судом заборгованість по заробітній платі позивачу виплачена не була.
Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що з 15.04.1997 року позивача було прийнято на роботу до АТ «СКБ Укрелектромаш», яке 05.09.2011 року перетворено в ТОВ «СКБ Укрелектромаш». 18.05.2020 року позивача було звільнено за власним бажанням. На момент звільнення ОСОБА_1 була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 47 807,64 грн. Оскільки виплата заборгованості по заробітній платі не була виплачена, з відповідача також підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 50 752 грн. 90 коп. за період з 19.05.2020 року по 10.02.2021 року.
Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Здійснення розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).
Відповідно до абз.3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
Пунктом 5 розділу IV Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів в період затримки.
Матеріали справи свідчать про те, що відповідач не виконав вимоги чинного законодавства та у день звільнення не здійснив відповідні виплати, внаслідок чого позивач має право на відшкодування середнього заробітку за весь час затримки.
Доказів своєчасного проведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 відповідачем суду не надано.
Позивачем надано розрахункові листки за період січень 2019 року - травень 2020 року, з яких вбачається що станом на кінець травня 2020 року, тобто коли позивача було уже звільнено, за підприємством рахувався борг по заробітній платі у сумі 47 807,64 грн (а.с.65-70).
З виписки по картці ОСОБА_1 убачається, що за період з травня по грудень 2019 року отримав заробітну плату у загальній сумі 19 822,34 грн (а.с.72), інших надходжень по виплаті зарплати станом на 18.03.2021 року не було.
Остаточна сума розрахунку до звернення до суду позивачу виплачена не була.
Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин матеріали справи не містять.
Установивши при розгляді справи що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Виплата працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.
Разом з тим доказів відсутності вини відповідача у несвоєчасній виплаті остаточного розрахунку з позивачем при звільненні суду не надано.
Враховуючи те, що повного розрахунку з позивачем в день звільнення проведено не було, тому в силу наведених вище норм ст.ст.116, 117 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ТОВ «СКБ Укрелектромаш» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
З форми ОК-7 позивача вбачається, що його заробітна плата за два останні місяця перед звільненням становила: 3083,45 грн за березень 2020 року, 1097,37 грн за квітень 2020 року, загалом за два місяці перед звільненням - 4180,82 грн (а.с.71).
З розрахункових листів ОСОБА_1 вбачається, що за березень, квітень 2020 року робочі дні склали загалом 14 днів (а.с.70).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача складає 274 грн. 34 коп.
Суд першої інстанції вірно визначив розмір середнього заробітку, що підлягає сплаті позивачеві у зв`язку із затримкою остаточного розрахунку.
ТОВ «СКБ Укрелектромаш» не надано жодного документу, який би спростовував розрахунок середньоденної заробітної плати у вказаному розмірі, наданий позивачем.
При цьому розмір середнього заробітку - 50752 грн. 90 коп. майже дорівнює розміру заборгованості станом на час звільнення позивача - 47807 грн. 64 коп.. Підстав для зменшення суми стягнення колегія суддів не вбачає.
Посилання апелянта на те, що позовні вимоги не доведені належними доказами, спростовуються матеріалами справи.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1, 3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Разом з тим заперечуючи проти позову відповідач не надав, а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції жодного доказу на підтвердження факту виплати заробітної плати та проведення повного розрахунку при звільненні.
При цьому у даному випадку саме відповідач, як юридична особа, яка веде бухгалтерський облік та зобов`язана виплачувати заробітну плату мала надати суду докази виконання свого обов`язку по виплаті заробітної плати працівникові та проведення остаточного розрахунку.
У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Виходячи з того, що при звільненні ОСОБА_1 не виплачено всіх сум, що належать йому від Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» у день звільнення, він має право на отримання середнього заробітку, що є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника та відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17.
Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку стягнутий судом першої інстанції у розмірі 50 752,90 грн. майже дорівнює розміру заборгованості по заробітній платі, що не була виплачена позивачу на час звільнення.
Підстав для зменшення суми стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку до суми, які б працівник міг сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, колегія суддів не вбачає.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що середній заробіток стягнутий судом значно перевищує суму заборгованості із заробітної плати, оскільки такі доводи суперечать фактичним обставинам справи і наявним у справі доказам.
Також колегія суддів відхиляє посилання відповідача на те, що позивачем не було доведено несення витрат на правову допомогу, оскільки позивачем на підтвердження вказаних обставин було надано: договір-доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021 року, укладений між адвокатом Бірючинським Е.О. та ОСОБА_1, додаток до договору про надання правової допомоги від 01.02.2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №01/02 від 01.02.2021 року, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу адвоката Бірючинського Е.О., акт про прийняття - передачі наданих послуг від 10.02.2021 року (а.с.18-23).
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 50 752,90 грн. та витрат на професійну правову допомогу в розмірі 6000 грн. - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
В іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядалось.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СКБ Укрелектромаш» - залишити без задоволення.
Рішення Московського  районного суду м. Харкова від 19 квітня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                 О.В. Маміна

Судді:                                                                              Н.П. Пилипчук

                                                                               О.Ю. Тичкова