П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
28 липня  2021 року                                                                       м. Київ
                                                                                              Справа № 757/51452/20-ц
                                                                                  Провадження №22-ц/824/9844/2020
 
Резолютивна частина постанови оголошена 28 липня 2021 року
Повний текст постанови складено 29 липня 2021 року
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
                                   суддя-доповідач   Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                               секретаря: Журавльова Д.Д.
 
учасники справи:     
позивач          ОСОБА_1 
відповідачі    Управління справами Апарату Верховної Ради України,
            Голова Верховної Ради України, 
третя особа    Рахункова палата
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Григоренко І.В.  25 листопада 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Управління справами Апарату Верховної Ради України, Голови Верховної Ради України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рахункової палати, про визнання дій протиправними та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2020  року позивач  ОСОБА_1   звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом  до Управління справами Апарату Верховної Ради України, Голови Верховної Ради України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рахункової палати, про визнання дій протиправними та скасування рішення суб`єкта владних повноважень.
Ухвалою Печерського районного суду  м. Києва від 25 листопада 2020 року  відмолено у відкритті провадження у справі за позовом  ОСОБА_1   до Управління справами Апарату Верховної Ради України, Голови Верховної Ради України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рахункової палати, про визнання дій протиправними та скасування рішення суб`єкта владних повноважень.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити за виключною підсудністю до  Окружного адміністративного суду м. Києва.
Зокрема зазначає, що єдиним обґрунтуванням відмови у відкритті провадження є посилання суду першої інстанції є те, що між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, тому цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів.
ОСОБА_2 з такою позицією суду першої інстанції  погоджується, оскільки на його думку згідно п.п.1, 2 ч.1 ст.19 КАС України, дана справа,  безсумнівно повинна бути віднесена до юрисдикції адміністративного суду, а тим більше що згідно ч. 1 ст.27 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, повноваження якого поширюються на всю територію України, до яких беззаперечно відноситься і Апарат Верховної Ради України вирішуються виключно Окружним адміністративним судом міста Києва.
Крім того зазначав, що рішенням Окружного адміністративний суду м. Києва відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 його позовних вимог до Управління справами Апарату Верховної Ради України, Голови Верховної Ради України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рахункової палати, про визнання дій протиправними та скасування рішення суб`єкта владних повноважень.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2020 p., провадження у справі закрито, а  ОСОБА_1   роз`яснено, що для захисту своїх прав, він маю право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.
Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 подано касаційну скаргу, після розгляду якої, ухвалою Верховного Суду від 15 жовтня 2020 pоку, у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - відмовлено, на підставі того, що на думку Верховного Суду трудові відносини між позивачем і відповідачем регулюються Кодексом законів про працю України. 
А тому, враховуючи те, що після прийняття Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного Суду ухвали від 15 жовтня 2020 р. про те, що даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства,  18 листопада 2020 р. він подав позов до Печерського районного суду м. Києва про визнання дій суб`єкта владних повноважень Першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України Боднара Петра Олеговича протиправними, про визнання протиправним та скасування Розпорядження Першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України Боднара Петра Олеговича № 2957-к від 06.09.2016 р. «Про заходи, пов`язані зі зміною істотних умов праці», та про визнання протиправним та скасування Розпорядження Першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України Боднара Петра Олеговича № 3443-к від 17.11.2016 р. «Про переведення  ОСОБА_1 », в частині позбавлення ОСОБА_1 статусу державного службовця, але Печерський районний суд м. Києва, не зважаючи на ухвалу Верховного Суду від 15.10.2020 р. дійшов справедливого та законного висновку, що дану справу належить розглядати тільки за правилами адміністративного судочинства в порядку визначеному КАС України 
 
Цивільний процесуальний кодекс України в чинній редакції не передбачає передачу справи за предметною підсудністю з юрисдикції загального суду до юрисдикції адміністративного суду.
Відтак, виходячи із приписів ч.9 ст.10 ЦПК України, щодо застосування судом закону за аналогією, правила щодо передачі позовної заяви з юрисдикції загального суду до юрисдикції адміністративного суду в даному випадку мають визначатись з урахуванням норм, які визначають передачу справ за територіальною підсудністю.
Відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, Печерський районний суд м. Києва повинен був передати справу № 757/51452/20-ц на розгляд Окружного адміністративного суду м. Києва, так як при відкритті провадження він встановив, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, а тим більше, що згідно ч.1 ст.30 КАС України, спори між судами щодо підсудності не допускаються.
Разом з тим, Печерський районний суд м. Києва при прийнятті рішення про відмову у відкритті провадження не врахував положення ч.2 ст.32 ЦПК України та не направив справу на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.
Інші сторони в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
У листопаді 2020  року позивач  ОСОБА_1   звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом  до Управління справами Апарату Верховної Ради України, Голови Верховної Ради України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рахункової палати, про визнання дій протиправними та скасування рішення суб`єкта владних повноважень.
Ухвалою Печерського районного суду  м. Києва від 25 листопада 2020 року  відмолено у відкритті провадження у справі за позовом  ОСОБА_1   до Управління справами Апарату Верховної Ради України, Голови Верховної Ради України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рахункової палати, про визнання дій протиправними та скасування рішення суб`єкта владних повноважень.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що  предметом вказаного позову є визнання дій суб`єкта власних повноважень Першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України Бондара Петра Олеговича протиправними, визнання протиправним та скасування Розпорядження Першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України Бондара Петра Олеговича № 2957-к від 09.06.2016 року «Про заходи, пов`язані зі зміною істотних умов праці» та визнання протиправним та скасування Розпорядження Першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України Бондара Петра Олеговича № 3443-к від 17.11.2016 року «Про переведення ОСОБА_1 » в частині позбавлення ОСОБА_1 статусу державного службовця.
Тобто, між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, тому цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів.
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Встановлено, що ОСОБА_1   звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом  до Управління справами Апарату Верховної Ради України, Голови Верховної Ради України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рахункової палати, про визнання дій протиправними та скасування рішення суб`єкта владних повноважень в якому просив:
-          визнати протиправними дії Першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України Боднара Петра Олеговича щодо прийняття ним розпорядження № 2957-к від 06.09.2016 р. «Про заходи пов`язані зі зміною істотних умов праці» та щодо прийняття ним Розпорядження № 3443-к щ 17.11.2016 р. «Про переведення ОСОБА_1 »;
-          визнати протиправним та скасувати, як незаконне розпорядження Першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради У країни Боднара Петра Олеговича № 2957-к від 06.09.2016 р. «Про заходи, пов`язані зі зміною істотних умов праці в частині позбавлення ОСОБА_1 статусу державного службовця, - визнати протиправним та скасувати, як незаконне;
-          - визнати протиправним та скасувати, як незаконне розпорядження Першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України Боднара Пеіра Олеговича № 3443-к від 17.11.2016 р. «Про переведення ОСОБА_1 », в частині позбавлення ОСОБА_1 статусу державного службовця; 
-          стягнути з Управління справами Апарату Верховної Ради України, ідентифікаційний код юридичної особи, в особі Голови Верховної Ради України на користь позивача  ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 20 878,00 (двадцять тисяч вісімсот сімдесят вісім) гривень 00 копійок,  які сплачені ним за надання йому юридичної (правової) допомоги адвоката;
-          стягнути з Управління справами Апарату Верховної Ради України, в особі Голови Верховної Ради України на користь Позивача  ОСОБА_1 , грошові кошти в розмірі 107 280,00 (сто сім тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 копійок, які йому необхідно сплатити за надання йому юридичної (правової) допомоги адвоката.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначаються Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).
Згідно пункту 1 Прикінцевих і Перехідних Положень Закон №889-VIII вказаний нормативно-правовий акт набув чинності з 01 травня 2016 року.
За правилами частини першої статті 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
Відповідно до частин другої, третьої статті 5 Закону № 889-VIII (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
У той же час, колегія суддів враховує, що згідно з пунктом 14 частини третьої статті 3 Закону України «Про державну службу» його дія не поширюється на працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування.
Так, перелік посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, визначаються за критеріями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 №271 «Про затвердження критеріїв визначення переліку посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування».
Відповідно до пункту 1 вказаних Критеріїв критеріями визначення переліку посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, є зміст і характер виконуваної ними роботи, що в переважній більшості не передбачає здійснення повноважень, безпосередньо пов`язаних з виконанням завдань і функцій, визначених частиною першою статті 1 Закону України «Про державну службу», а також роботи, що пов`язана із забезпеченням належних умов функціонування державного органу, а саме:
- комплексним обслуговуванням і ремонтом будинків, реставраційними та будівельно-монтажними роботами;
- документальним забезпеченням та діловодством (крім працівників, які опрацьовують документи з обмеженим доступом);
- комп`ютерним забезпеченням та впровадженням інформаційних технологій (крім працівників, до компетенції яких належить адміністрування загальнодержавних реєстрів та баз даних, а також забезпечення захисту інформації);
- виконанням функцій секретаря і стенографіста, комп`ютерним набором тексту, роботою з копіювальною та розмножувальною технікою, записом і опрацюванням цифрових даних;
- веденням архіву та виконанням функцій з бібліотечного обслуговування;
- матеріально-технічним та господарським забезпеченням.
Не відносяться до посад працівників, які виконують функції з обслуговування, посади керівників та заступників керівників самостійних структурних підрозділів державних органів.
Згідно пункту 2 перелік посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, визначається відповідно до:
- документів, а саме регламентів, директив, методичних рекомендацій, посібників, кваліфікаційних характеристик, посадових інструкцій, нормативних документів, які визначають вимоги до змісту і характеру виконуваної за посадою роботи, вимоги до напряму підготовки (отримання особою професії, спеціальності) та інші вимоги до рівня професійної компетентності осіб, що претендують на зайняття посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування;
- проектів організаційно-розпорядчих документів, що відображають структуру державних органів, в тому числі співвідношення посад державної служби та посад працівників таких органів, які виконують функції з обслуговування.
З огляду на вищевказані норми, колегія суддів приходить до висновку, що у зв`язку з прийняттям Закону № 889-VIII окремі категорії працівників у державних органах втратили статус державних службовців.
Згідно з пунктами 1 і 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, зокрема це є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
У пункті 2 частини першої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Для набуття спором ознак публічно-правового в контексті статті 19 КАС України спірні правовідносини мають безпосередньо випливати з перебування особи на посаді, яка віднесена до публічної служби, та здійснення нею службової діяльності.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (частина друга статті 1 Закону №889-VIII).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір виник у трудових правовідносинах, не пов`язаних з проходженням публічної служби, є приватно-правовим незалежно від участі у ньому суб`єкта публічного права.
У даному випадку, відповідач у цих правовідносинах виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як роботодавець у трудових відносинах.
Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі №520/6612/17 (провадження №11-1196апп18) і від 27 березня 2019 року в справі №814/2514/17 (провадження №11-1472апп18), та у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2020 року у справі №640/20005/18.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції мав би застосувати аналогію права та передати справу на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва не ґрунтуються на вимогах закону, а тому відхиляються судом.  
Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що позовна заява ОСОБА_1  не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, є помилковим, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - задовольнити частково.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 червня  2020 року  - скасувати,  справу  направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Суддя-доповідач:                                         А.М. Стрижеус
Судді:                                                            Л.Д. Поливач            
                                                                       О.І. Шкоріна